Bengtsson: biologiska undersökningar öfver nunnan. 155 



han nu i flera fall lyckats hos härjande larver verkligen påvisa 

 utbredda sjukdomsföreteelser, oberoende af insektparasiter, ansåg 

 han sig ur dessa premisser berättigad att sluta, att det äfven om 

 insektparasiterna måste gälla, att de äro en följd af larvernas 

 sjukdom och icke dess orsak. 



Med denna sin åsikt om en patologisk predisposition hos 

 de af parasiterna angripna värddjuren skattade Ratzeburg åt en 

 af den tidens helminthologer, Rudolphi, Bremser o. a., omfat- 

 tad mening, hvilken emellertid genom senare undersökningar inga- 

 lunda vunnit bekräftelse. Det torde fastmer få anses numera 

 som allmänt antaget, att öfverallt, hvarest verkligen ett samman- 

 hang förefinnes mellan ett värddjurs sjukdomar och de för han- 

 den varande parasiterna, det är dessa sistnämnda som verka så- 

 som etiologiskt moment. Det är nog att citera, hvad nyare 

 tidens största auktoritet inom parasitkunskapen, R. Leuckart, 

 yttrar just i denna fråga: »Man könnte . . . vielleicht annehmen, 

 dass die Entvvicklungsbedingungen der Schmarotzer gewisse patho- 

 logische Zustände in sich einschlössen, also annehmen, dass die 

 Schmarotzer bloss in kranken Individuen zur Entwicklung kämen, 

 aber mit solcher Annahme würde man bei der Unmöglichkeit 

 des Beweises einem blossen Dogma huldigen. Ich weiss sehr 

 wohl, dass man in Betriff , . . selbst der Borkenkäfer und der 

 Reblaus ein Gleiches behauptet, allein auch hier scheint mir die 

 Annahme einer vorausgehenden Krankheit eine Präsumption zu 

 sein, die durch Nichts bewiesen, nicht einmal wahrscheinlich ge- 

 macht werden kann».^'^ 



Inadekvat och ännu mera haltande är jämförelsen med bark- 

 borrarne, eller den analogi som Ratzeburg menar finnas mellan 

 »die Wechselwirkung zwischen Borkenkäfer und Fichte in der 

 bekannten Wurmtrockniss» å ena sidan och »die Wechselwirkung 

 zwischen Ichneumonen und Raupen»^'' å den andra, och den 

 tarfvar ingen särskild kritik utöfver hvad som innehålles i det 

 redan ofvan anförda. 



Men äfven med direkta iakttagelser har Ratzeburg sökt 

 stödja sin teori. Dessa röra sig om ett par tre fall, där larven 



^^ R. Leuckart, AUgem. Naturgesch. der Parasiten. Leipzig 1879 



pag. 157 f- 



^* Die Ichneumon, der Forstinsect. Bd. i. pag. 31. 



31 



