156 ENTOMOLÜGISK TIDSKRIFT ig02. 



setts anstickas af Ichneumonider (i ett fall af en Tachma), hvilka 

 befunnits redan förut innehålla parasitstekelyngel. »In diesen 

 Fällen», säger Ratzeburg, »ist also von einzelnen Individuen so 

 bestimmt, wie es nur immer geschehen kann, nachgewiesen, dass 

 sie im kranken Zustande von Ichneumonen gestochen wurden ».^^ 

 Sådana fall, tili hvilka Ratzeburg år 1844 menade, att sanno- 

 likt »sich viele andere anreihen lassen »,-'^^ måste emellertid säker- 

 ligen uppfattas såsom rena undantagsfall. Och i den tvenne år 

 före hans död utgifna sjette upplagan af »Die Waldverderber 

 und ihre Feinde», där Ratzeburg framlägger hela sitt långa, 

 verksamma lifs samlade erfarenheter på området, yttrar han också 

 själf: »Allermeist geht, nachdem eine Larve oder Raupe schon 

 gestochen ist, kein zweiter Ichneumon an dieselbe. Einige Aus- 

 nahmen habe ich jedoch schon kennen gelernt, z. B. den Fall 

 von .... — - gewiss aber ein sehr seltner» (anf. arb. pag. 404). 

 Bevis för teorien, som hänföra sig till primärt angrepp af para- 

 sitinsekter och äro grundade på direkta iakttagelser, har Ratze- 

 BURG däremot icke i sina skrifter presterat ett enda, och ingen- 

 städes har jag heller i litteraturen i öfrigt träffat något sådant.^* 

 Om än Ratzeburg genom att påvisa uppträdandet af sjuk- 

 domar bland larverna särskildt mot slutet af härjningsperioder 

 har inlagt en obestridlig förtjänst, lät han sig dock därigenom 

 förleda till att alldeles utan grund postulera ett nära samband 

 mellan denna företeelse och villkoren för parasitinsekternas upp- 

 trädande och förökning. Han synes till och med hysa den åsik- 

 ten, att värddjuren måste vara af ena eller andra anledningen 

 sjuka och försvagade, för att parasitinsekterna skola kunna fa 

 bukt med dem, och anför till bestyrkande häraf en iakttagelse 

 af KiELMANN, enligt hvilken vid en treårig härjning af Lynian- 

 tria dispar larvernas motstånd (»der Widerstand der Raupen») 



" Sist anf. st. 



^8 Anf. st. 



^^ I Elfvings berättelse (K. O. Elfving, Nunnan i Sverige åren 1898 

 — 1900. Helsingfors 1 901, pag. 6c) finner jag omnämndt. att Finipla didyma 

 en gång har setts ansticka »en synbart sjuk puppa». Då Elfving på till- 

 frågan ej kunnat upplysa, om den anstuckna nunnepuppan möjligen redan 

 innehöll annat parasityngel, kan emellertid någon rätt betydelse knappt till- 

 mätas detta fall. Jfr äfven i det följande under sid. 41 f. 



-32 



