172 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1902. 



och ventral fåra eller insänkning blifvit starkt valkformigt afsatta, 

 dels ock färgen blifvit mera rent hvit eller gulhvit samt anlägg- 

 ningen till de båda ögonen börjat skimra igenom som mörka 

 punkter. 



Beträffande parasitlarvens näringssaft i puppan har jag 

 ej funnit någon grund för det frän äldre tider stammande anta- 

 gandet, att den skulle förtära de inre organen, i första hand fett- 

 kroppen, och på detta sätt småningom uppäta hela innehållet. 

 Afven Ratzeburg ^* tager bestämdt afstånd från en dylik mening. 

 Utom den ytterst svaga utvecklingen af käkarne — hos många 

 parasitstekellarver saknas de ju till och med och äro under en 

 viss utvecklingsperiod ersatta af sugvårtor — tala flera andra 

 förhållanden för, att de i stället uppsuga safterna i värddjurets 

 kropp, sä att de inre organen efter hand torka in. Därföre kan 

 man med någon erfarenhet redan på det yttre ganska säkert 

 skilja sådana nunnepuppor, som hysa parasitstekelyngel, från så- 

 dana, som bebos af åtminstone saprofyta Dipterlarver. Medan 

 de senare ha ett mörkt, nästan svart, och klibbigt, liksom bec- 

 kigt utseende och genom sin mjukhet ofta lätt falla sönder vid 

 beröring, utmärka sig de förra dels genom sin lätthet (härigenom 

 kunna de bäst skiljas från sådana med fjäril uti), dels och fram- 

 för allt genom sin styfhet och fasthet, därigenom att all böjlighet 

 hos dem efter hand gått förlorad, och slutligen genom att äga ett 

 friskt brunt, renligt och oftast glänsande yttre. Öppnar man en 

 puppa af detta senare slaget, ter sig väl det inre olika, allt efter 

 stekellarvens utveckling och däraf beroende storlek, men, vare 

 sig denna ännu är helt liten och sålunda ännu rikligt af viscera 

 finnes kvar, eller den är stor och utväxt (Tafl. III. Fig. 4), då den 

 oftast nästan helt utfyller puppskalet och inelfvorna ligga som 

 hopskrumpnade, obetydliga rester tryckta intill pupphöljet, aldrig 

 möter oss den bild af ödeläggelse med söndersargade och till en 

 mer eller mindre oformlig, svartbrun och illaluktande massa upp- 

 lösta inelfvor, som är så vanlig i nunnepuppor af det andra sla- 

 get. Allt tyder på, att de inre organen, så småningom beröf- 

 vade mer och mer utaf vätska, efter hand torkat in, och nägon 

 förruttnelseprocess i det inre, i alla händelser åtminstone endast 



Die Ichneumon, d. Forstinsect. Bd. i, pag. 13. 

 48 



