240 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I902. 



sins emellan, i det att många ännu ej ens halfvuxna larver på- 

 träffades — äfvenledes ett tecken till insektens degeneration. I 

 motsats härtill uppgafs förpuppningen i fjor hafva inträffat nästan 

 samtidigt hos alla individer. Af sjukdomens intensitet och hastiga 

 utbredning vill det synas, som om årets larver, hvilka ju ända 

 från sin spädaste ungdom varit hänvisade uteslutande till tallbarr 

 såsom föda, visserligen vant sig vid denna förändrade diet ända 

 därhän, att de ratade dem erbjudna granbarr, men att de likväl 

 mått mindre väl däraf, blifvit försvagade och mottagliga för pesten 

 samt slutligen dukat under därför. Detta antagande styrkes ock 

 däraf, att antalet ännu icke sjuka larver var något större vid 

 gränsen för granens uthuggning, hvarest, såsom ofvan nämnts, 

 larver .dragit sig öfver och fått äta gran. Här hade emellertid 

 under sommarens lopp granen uthuggits undan för undan, allt 

 efter som larverna skredo vidare. 



De efter uthuggningen på området kvarlämnade tallarne bil- 

 dade ännu så täta bestånd, att dessa utan tvifvel snart skola 

 sluta sig. 



Resultatet af här gjorda rön bör kunna sammanfattas sålunda: 



Genom granträdens bortgallring hafva de mycket 

 talrika larverna tvingats förtära olämplig föda; 



därigenom har befordrats u tbrott och hastig utbred- 

 ning af larvpesten; 



endast ett ringa fåtal, om ens några fjärilar torde 

 i år komma till utveckling; 



om dessa fjärilar förmå lägga ägg, torde de därur 

 nästa år framkommande larverna antagligen komma att 

 i tidigt stadium angripas af pesten och gå under. 



Ehuru härjningen här alltså kan anses öfvervunnen, torde 

 dock försiktigheten bjuda, att äggrevision göres i höst på härj- 

 ningstrakten angränsande skogsområden, på Ridö kronopark och 

 möjligen andra öar i Mälaren samt i norra kanten af ett söderut 

 beläget skogskomplex, hvilket senare, ehuru afskildt från härj- 

 ningsområdet genom en vidsträckt slätt, sammanhänger med stora 

 skogstrakter och därföre måste väl uppmärksammas. 



Att den öfverhängande faran för en omfattande nunnehäfj- 

 ning här kunnat afböjas så snabbt som skett bör i främsta rum- 

 met tillskrifvas vakenheten hos egendomens skogvaktare Vasberg 

 och förvaltare Ekman samt fideikommissinnehafvaren grefve C. 

 Beck-Friis' beredvillighet att låta utföra den tillrådda uthugg- 

 ningen af granskogen. 



Stockholm den 21 augusti 1902. 



