2 44 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT ig02. 



bort från hålan, så att denna nu var omgifven af ett kalt fält af 

 ungefär Vs ""'• ^ diameter. Då getingen nu återvände, var det 

 honom omöjligt att i de förändrade omgifningarne återfinna sin 

 håla, ehuru han många gånger sväfvade fram och tillbaka öfver 

 den. Han gjorde då en sväng bortåt det håll, från hvilket han 

 kommit flygande, liksom för att pröfva, om han verkligen valt 

 den rätta kosan; men när han på detta sätt öfvertygat sig om, 

 att vägen utan tvifvel varit den riktiga, enär han äfven vid detta 

 försök återkom till samma plats, kunde han ändå ej återfinna 

 hålan. Han slog då ner än här, än där på den kala fläcken, 

 dock utan att sökande gå omkring på marken, såsom en rofste- 

 kel under dylika omständigheter skulle ha gjort, men till målet 

 kom han ej på detta sätt. Getingen började nu flyga i något 

 vidare kretsar, äfven utanför den kala fläcken, och gjorde då och 

 då nedslag på marken, hvarvid det föreföll, som om han valt 

 just sådana platser för nedslaget, där några grässtånd stodo i 

 ungefär samma ställning, som de ofvan omtalade, från hans håla 

 aflägsnade. Alltibland återvände han till den kala fläcken, där 

 hans håla fanns, men under den halftimme, som jag iakttog ho- 

 nom, lyckades han ej finna denna. Ännu på eftermiddagen flera 

 timmar därefter stod hålan kvar i samma skick som förut, och 

 stekeln hade sannolikt uppgifvit sina fruktlösa försök. Fallet 

 tycks mig synnerligen upplysande i fråga om arten af steklarnes 

 orienteringsförmåga. 



2. I ofvan meddelade fall fick jag sålunda ej se getingens 

 byggnadsverk fulländadt. I ett annat fall åter iakttogs, huru en 

 på morgonen påbörjad »skorsten» byggdes färdig till fram på 

 eftermiddagen, hvarvid stekeln, omväxlande med utflykterna till 

 spottstritarnes skumsamlingar, upphämtade ur hålan de små bol- 

 lar af uppmjukad lera, hvaraf röret byggdes. Sist tycktes en 

 inre beklädnad af rörets nedre del äga rum, hvilken dock natur- 

 ligtvis undandrog sig noggrann iakttagelse. För hvarje gång, som 

 stekeln återvände från sina utflykter, satte han sig pä »skorste- 

 nens» öfre kant och kröp därifrån med en kullerbytta ner i röret, 

 ur hvilket han alltid kom baklänges ut. Då »skorstenen» blifvit 

 fullständigt färdig, fortsattes fördjupandet af hålan, men den ut- 

 gräfda leran användes nu ej längre som byggnadsmateriel, utan 

 bortkastades under en kort ocii hastig sidosväng i flykten, på 



4 



