248 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT J902. 



eller violetta med gul rygglinie och svart hufvud samt med en 

 mängd små svarta, borstbärande punkter ställda i tvärrad på 

 ryggsidan af hvaije segment. De öfverensstämde således full 

 ständigt med de af Fabre (1. c. sid. 87) hos denna Hoplouicriis- 

 art funna foderlarverna, och de äro med största sannolikhet till 

 arten identiska med dessa. De af Reaumur hos Hoploinerus spinipes 

 funna larverna lära ha visat sig tillhöra den lille Curculioniden PJiyto- 

 nomus variabilis, och Fabre anser möjligt, att de hos roiiformis an- 

 träffade möjligen också tillhöra någon vifvel. Själf kan jag ej uttala- 

 mig därom, men prof. Chr. Aurivillius har benäget meddelat, att 

 de af mig hos samma stekel funna larverna tillhöra någon PJiytononius- 

 art, möjligen polygoni, som han förut funnit i celler tillhörande Hopl. 

 spinipes. (Aurivillius: Bidrag till kännedomen om våra solitära ge- 

 tingars lefnadssätt. 2; Öfvers. Vet. Akad. Förh. 1888, sid. 606.) 



Nederst på ena sidan hängde stekelns ägg på sin tråd. Det 

 hängde så lågt, att dess nedre ända i det närmaste nådde till 

 cellens botten. Ägget hängde visserligen på den inåtlutande 

 väggen af cellen, men lutningen var dock ej så stor, att ägget 

 därigenom märkbart aflägsnades från väggen. 



Ofvanför foderlarverna befann sig en tunn lervägg, något 

 buktig och med konkaviteten vänd uppåt. Därofvan var ett tom- 

 rum af nära 20 mm. höjd, upptill begränsadt af den föga tjocka 

 lerproppen i mynningen. Denna anordning, som jag ej återfunnit 

 i någon annan af de ganska talrika Hoplomerus-ceWer, som jag 

 undersökt, förefaller nästan att vara en rudimentär återstod af en 

 serieanordning af cellerna, sådan man får se komma till använd- 

 ning hos Lcionotus, Ancistrocerus m. fl. solitära getingar. I öfriga 

 iakttagna fall åter ha foderlarverna legat hopringlade, den ena 

 ofvanpå den andra ända upp till lerproppen i mynningen. I alla 

 iakttagna fall har stekelns ägg funnits fästadt på sin fina tråd 

 vid den cylindriska gångens eller larvkammarens vägg, så lågt 

 ner, att äggets fria ända hängt ända ner till kammarens botten. 

 Ägget är sålunda inklämdt mellan kammarens vägg och den un- 

 dersta foderlarven, så att det knappast kan sägas vara skyddadt 

 genom denna anordning, lika litet som hos Lionotus, såsom i ett 

 följande arbete skall visas. 



I fråga om det sätt, hvarpå själfva mynningen i jordytan 

 tillslutes, förekomma variationer. Ofvan har anförts ett fall, i 



