250 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I902. 



för den af »skorstenen» skyddade ingången en hufvudgång af 

 1^2 decimeters längd, från hvars inre ända utgrenade korta kor- 

 ridorer, hvar och en ledande till en cell. Dessa celler hade han 

 funnit i ett antal af ända till i o, än horisontella, än mer eller 

 mindre lutande. Måhända är det byggnadsplatsens olikhet, som 

 framkallat olikhet i boens konstruktion, ty, säsom förut nämnts, 

 voro de af honom undersökta boen gräfda i en lodrät vägg och 

 skyddades af en horisontellt utskjutande skorsten, hvars ytterdel 

 med mynningen var krökt neråt. De af mig iakttagna boen 

 voro, såsom framgår af det föregående, däremot gräfda i hori- 

 sontell , mark och skyddades af en vertikal skorsten, hvars öfre 

 del med mynningen var krökt åt sidan, hvarvid hvarken väder- 

 strecket eller några andra skönjbara omständigheter tycktes be- 

 stämma öfver mynningens riktning. I två närbelägna bon kunde 

 mynningarna vara vända i motsatt riktning till hvarandra. 



Fabre har undersökt foderlarvernas antal i 3 celler, i hvilka 

 förråden ännu ej börjat angripas. I en af dem fann han 24, i 

 de båda andra 22. (Reaumur fann hos sin spiiiipes blott 8 — 12). 

 Då det högsta antal jag funnit var 15, är skillnaden betydlig, 

 såvida ej i de af Fabre undersökta cellerna foderlarverna varit 

 så små, att den ringa storleken måst uppvägas af ett större antal. 

 I detta afseende lämnar han emellertid endast den upplysningen, 

 att den största af larverna var 10 mm. lång. 



Fabre är den, som först iakttagit och framhållit den för 

 Odyneriderna egendomliga vanan att upphänga ägget på en tråd. 

 Han har haft tillfälle att iakttaga denna vana hos Enmenes (Sou- 

 venirs II, sid. 74), hos O dynerus {Hoplonieriis) rcniforviis (ibid. 

 sid. 89) samt hos Odyiicrus nidulator (Souvenirs IV, sid. 179). 

 Hos alla dessa har han sett ägget u])phängdt i taket af den mer 

 eller mindre horisontella cellen och drager däraf slutsatsen, att 

 ägget är upphängdt så för att skyddas för de ofullständigt för- 

 lamade larvernas rörelser. 



Förmodligen äro alla ense om, att denna förklaring är den 

 enda rimliga, åtminstone med den kännedom om förhållandena, 

 som man för närvarande äger. Men här tillkommer en besvä- 

 rande omständighet. Odynerus nidulator insamlar larver af Lina 

 populi, hvilka han förlamar så grundligt, att de, såsom Fabre 

 själf framhåller (sid. 177), aldrig visa den minsta rörelse. Men 



