2 2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1918. 



catus pä alldeles samma lokaler som ^". binotatus och i), pu- 

 besce7is Steph., d. v. s. i vattenkanten mellan grässtrån eller 

 oftast pä själva vattenytan vid stränderna av små dammar och 

 vikar. 



Östra Sundholmen är också en av de få fyndplatserna 

 hittills i Sverge för den intressanta staphyliniden Dhiopsis 

 erosa Stepii. Redan innan jag närmare undersökt holmen, 

 hade jag haft turen att finna arten, nämligen vintern 1916, 

 då ett och annat ex. erhölls vid sållning av vegetabilier, som 

 uppslammats vid kanten av lerdammar söder om Örebro 

 under snösmältning och översvämning av kringliggande ängar, 

 som inträffade i slutet av januari månad. I »Entomologisk 

 Tidskrift» år 1900 omnämnes ett fynd av arten i Dalarna 

 av L. Haglund. Sålunda ett exempel bland många på arter, 

 vilka först på senare år kunnat inregistreras i svenska faunan 

 men då från olika håll. 



»Die einzige europäische Art lebt an Sümpfen und 

 Teichrändern in Schlamm», säger Reitter (»Die Käfer des 

 deutschen Reiches»), och beträffande den nordamerikanska 

 arten D.inyllcejioides meddelar Blatchley (»The Coleoptera 

 of Indiana»): »Occurs in moist places beneath rubbish». Då 

 jag under den varma årstiden ertappat arten, har det alltid 

 varit under likartade omständigheter: strax vid vattenkanten 

 under vattendränkta multnade löv på det gyttjiga underlaget, 

 där djuret rör sig på alldeles samma sätt som Myllœna- 

 arterna, med vilka det ju visar stor habituell likhet, liksom 

 med Gyimnisa brevicollis Payk. Men i motsats till den senare 

 synes den icke tillhöra vitmossfaunan utan föredraga kanterna 

 av dammar och vikar med rik fanerogamväxtlighet. 



Beträffande djurets morfologi är att framhålla en egen- 

 domlig bildning hos sista tarslederna, en egendomlighet, väl 

 i korthet omnämnd av Mulsant ET Rev (»Brev i pen nes») 

 samt hos Ganglbauer (»Die Käfer Mitteleuropas») men 

 ei i de ofta använda faunorna av Seidlitz och Reitter, 

 märkligt nog då en motsvarighet därtill knappast torde finnas 

 hos någon annan coleopter. Sista tarsleden har nämligen 

 utom de två klorna, vilka hos Dhiopsis äro försedda med två 

 tänder (ej en som Ganglbauer uppgiver), två uppåtböjda, 

 hornlikt framåt krökta sporre- eller hårbildningar, av en längd 



