c6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1918. 



förekommer under vissa årstider, men dels har jag företagit 

 mina undersökningar i Mörrumsan både var, sommar och höst, 

 dels togos de från Lagan i laxmagar hittade exemplaren i 

 september månad och mitt exemplar i maj, varför det vill 

 synas, som om årstiden ej spelade någon roll. Vi få därför 

 rörande dess förekomst hittills nöja oss med att konstatera, 

 att Prosopistouia i Sverge är ytterligt sällsynt. 



Rörande djurets utseende hänvisar jag till TräGÅRDHS 

 och Vayssière's arbeten. Mitt exemplar hade en längd och 

 bredd av resp. 6,5 och 4,5 mm. (således ovanligt stort). Fär- 

 gen var mörkt svartbrun med den platta i ytterkonturen något 

 uppsvällda kanten på ryggskölden stötande i gult. Bredden 

 synes vara något större än hos det av VayssiéRE avbildade 

 exemplaret, vilket framgår av min efter fotografi uppritade 

 figur (på fotot äro benen indragna, men då jag med avsikt 

 ville avbilda djuret i den sittande ställning, vari jag flerfal- 

 faldiga gånger iakttog detsamma, har jag måst kombinera 

 den fotografiska och ritmetoden). I övrigt kan jag emellertid 

 rörande djurets morfologi instämma i förut givna beskriv- 

 ningar. Beträffande svansborsten vill jag dock framhålla, att 

 de på varje borstled till ett antal av c:a 15 par sittande långa, 

 fina håren äro ofjädrade, men bilda de ändock genom sin 

 talrikhet och täthet en den utmärktaste simplatta. 



Exemplaret medfördes i en glasburk och släpptes vid 

 hemkomsten i en medelstor glasskål, däri jag nedlagt några 

 stenar. Tyvärr hade jag ej då läst VayssiÈRES monografi, 

 däri han framhåller vikten av att vattnet ofta ombytes. Säker- 

 ligen på grund av försummelse härutinnan avled nymfen efter 

 tvänne dagar, varunder jag ej förnyat vattnet. 



Enligt VayssiéRE skall Pyosopistoina-nymio^VL vara ett 

 natt- eller snarare skymningsdjur (»ce sont plutôt des larves 

 lucifuges, recherchant une demi-obscurité»). Detta stämmer 

 även med mina iakttagelser, enär den städse uppehöll sig på 

 de i skålen nedlagda stenarnas undersida. Endast då den 

 vidrördes eller på annat sätt oroades, visade den mera liv- 

 aktighet och kunde då både krypa och simma. 



Vid stillasittande skall den enligt VAYSSIÉRE, fast pres- 

 sad till underlaget, draga in benen under kroppen samt de 

 trenne svansbihangen inom sista bakkroppssegmenten. Så 



