ç8 ENTOMOI.OGISK TIDSKRIFT 1918. 



von PoRAT'ska meddelandet. Jag håller det emellertid icke för 

 osannolikt, att liknande iakttagelser redan meddelats av andra i 

 den arachnidologiska litteraturen. 



I Kolbuszowa (Galizien) iakttog jag ofta nät av en ko^^- 

 spindelart, vilka hängde fritt i luften ungefär som tvättkläder, 

 uthängda till torkning. Ett grönt eller torrt almlöv höll det 

 utspänt. Lyfte jag försiktigt bladet, drog sig nätet samman allt 

 eftersom den som sänklod fungerande tygden lättades. Spindeln 

 höll sig därvid till synes radvill kvar i centrum av nätet. Lät 

 jag bladet sjunka, återtog nätet sin ursprungliga spännvidd. 



[ag upprepade ofta detta experiment och alltid återtog nätet 

 slutligen den form, som givits det av den lilla byggmästaren. 

 Understundom blev det dock för mycket för ägaren till nätet. 

 Den begav sig till marken med tillhjälp av en av sina reserv- 

 trådar, eller också — och detta rent av oftast — försökte den 

 genom en egendomlig skakning av nätet bringa det i ordning. 



»Huru kan nu en spindel råka på denna så att säga New- 

 tonska tanke?> frågade jag mig den gången. Och jag får nu ge 

 det samma förklaring, som jag då som skolgosse fann vara den 

 närmast till hands liggande. 



Jag observerade, att dessa nät hängde just öfver en liten 

 stig, som dagligen otaliga gånger passerades. En gren av en 

 större alm sträckte sig över vägen på ungefär 2 m. höjd över 

 marken. Spindlarna hade måhända försökt att från denna höjd 

 förankra sina nät vid jordytan, men snart nog erfarit, att de 

 l)asserande ovillkorligen sönderrevo spänntrådarna. Vad var då 

 att göra? Nöden är emellertid uppfinningarnas moder I 



Nedfallande löv, som tillfälligtvis fastnade i nätet och eljest 

 otvivelaktigt voro högst ovälkomna, kan ha fört byggmästaren 

 på den tanken att fästa sitt nät vid en sådan svävande tyngd. 



Jag ansåg emellertid även en annan förklaring möjlig: spin- 

 deln, som just var i färd med att spinna sitt nät, kom tillfälligt- 

 vis i beröring med ett vissnat löv, som bragtes att lossna av 

 vinden eller spindelns kroppstyngd, och på denna fallskärm föll 

 den mot marken. Spinnträden hejdade emellertid snart lövet, och 

 när spindeln åter klättrade uppför sin tråd och lövet blev häng- 

 ande kvar, hade sänklodet på detta sätt »uppfunnits». 



I varje fall tillåter detta — man kan helt visst med be- 

 rättigande anthropocentriskt säga — geniala användande av tyngd- 

 kraften för att utspänna nättrådarna att antaga, att åtminstone 

 dessa spindlar icke endast arbeta maskinmässigt efter den in- 

 vanda traditionen, utan experimentera och vid nätbyggandet 

 ändamålsenligt utnyttja omständigheterna. 



Rätt har också den gamle i glömska råkade Reimarus, när 

 han skriver*: 



* Reimarus, H. S.: Allgemeine Betrachtungen über die Triebe der 

 Thiere hauptsächlich ihre Kunsttriebe (Dritte Ausgabe; Hamburg 1775, p. 174)- 



