JANSSON: MEGACHILE-HONANS POLLEN- OCH HONUNGINSAMLING. 213 



i omfånget än biets kropp, och som ståndare och pistill icke 

 utskjuta ur blomman, kan biet icke komma med buken i 

 beröring med de samma, vilken ställning det än intager, var- 

 för dess besök i denna blomma endast torde avse tillägnande 

 av dess honung. 



Till min förvåning fann jag emellertid, att McgacJiilc icke 

 alls stack in huvudet i blomman utan intog en ställning med 

 huvudet nedåt mot pipen och buken uppåt utefter och förbi 

 blommans gap. Dä dennas nedre läpp skjuter långt ut, längre 

 än den övre, kunde pä detta sätt ståndare och pistill som nämts 

 ej komma i kontakt med biets bukhår och frömjölsöver- 

 föring ej äga rum. En undersökning av blomman, sedan 

 biet besökt densamma, gav nyckeln till hemligheten hur biet 

 vann målet att komma ät honungen: blommans pip var sön- 

 derbiten, och biet hade sålunda tillägnat sig honungen ge- 

 nom ett slags fusk — eller stöld, såsom man också skulle 

 kunna kalla det, alldenstund nämligen biet för honungen ej 

 lämnar blomman ersättning i form av hjälp med pollenöver- 

 föringen — ett tillvägagångssätt ej ovanligt hos humlor. Att 

 detta sätt flitigt praktiserats, framgick av en undersökning av 

 andra Scuiellaria-\Àovc\\y\ox på platsen, vilka visade sig all- 

 mänt hava genombiten blompip. Sannolikt voro Megachile- 

 bien de skyldiga härtill, ty beträffande Aiitliidium såg jag 

 aldrig något försök att använda denna metod, och andra 

 steklar iakttogos icke besöka Scutellaria. Om möjligen Anthi- 

 diuui s regelrätta honungssugningsmetod och Megachile s 

 fuskmetod stå i samband med resp. bins längd av sugsna- 

 beln, är en fråga, som jag ej kan yttra mig om. 



I den plantering, där jag huvudsakligen \■^^^\.\.og Megachile, 

 hade jag tillfälle att nästan dagligen, från slutet av juni må- 

 nad till inemot slutet av augusti, då bina i fråga voro för- 

 svunna med utblomningen av de lämpliga växterna, studera 

 deras blombesök. Först sågos de uppsöka Iris versicolor 

 samt Lupiniis polyphylliis LiNDL., men sedan Campanida 

 kommit i full florescens, övergåvo de helt de förstnämnda 

 blommorna för att uteslutande hålla sig till blåklockorna. 

 Avskurna friska /mblömmor, som instuckos bland Campa- 

 nula, flögo de nu förbi utan att ägna dem uppmärksamhet. 

 Först då blåklockorna begynt sjunga på sista versen, syntes 



