DAVID LJUNGDAHL: NÅGRA PUPPBESKRIVNINGAR. 21 7 



hörande avbildningar några områden utmärkts med bokstäver 

 till förtydligande av följande scleriter och suturer. Vertex 

 (hjässan eller bakhuvudet), V å fig. 7 B, har sin plats när- 

 mast prothorax och avgränsas framåt genom den vanligen 

 svagt framträdande epicranialstiinren, ES ä fig. 7 B'; vid dtnna 

 h'Qx]2iX fröns (pannan, från vilken antennerna utgå), Fr å fig. 

 3 och 7 B, som framåt utan gräns övergår i clypcns, CL ä 

 fig. 2, 3 och 7 B; denna senare saknar oftast fullständig sido- 

 begränsning, en del därav synes dock vid antennernas rot; 

 dess fortsättning står ej ens att upptäcka vid genombelys- 

 ning av det tomma puppskalet, ett sätt, som annars brukar 

 tydliggöra en del genom skalets ytskulptur vid påfallande 

 ljus mera svåruppfattliga suturförhållanden. När puppskalet 

 spränges vid kläckningen, har jag dock funnit, att det ofta 

 remnar längs sannolikt denna annars ej synliga sutur ända 

 ned till labruni^ Lb å fig. 3. Mandiblen;ia, Md å fig. 4, de 

 båda loberna snett bakom labrum, åtskiljas hos noctuiderna 

 av de hos denna grupp merändels synliga labialpalperim (i 

 det följande för korthetens skull endast palperna)^ Lp å fig. 

 3, samt mestadels även av ett smalt parti av maxillerna Mx 

 å fig. 3. Ögonen, Ge å fig. 2, äro i allmänhet i större eller 

 mindre utsträckning glänsande blanka. Hos de båda grupper, 

 som här företrädesvis åsyftas (nocluidae och geometridae) äro 

 oftast /rambenens lår till en del synliga, Vem å fig. 3. Nära 

 vinkeln mellan mesothorax främre hörn och antennerna har 

 mesothorax andhål sin plats, MA å fig. 5. Detta andhål 

 är av rätt varierande förekomst och utseende. Ovannämnda 

 partier kunna lätt iakttagas med en god lup. Där icke någon 

 särskild anmärkning om ytskulpturen gjorts, avses med be- 

 nämningen >^punktering» den art av ytskulptur, som jag om- 

 nämnt i denna tidskrift, 1917, pag. 220. 



Dénias coryli L. — Puppan (fig. i A buksidan, i B 

 ryggsidan), mörkt brunröd — svartbrun, 14 — 15 mm lång, 

 omkring i ^/s längre än sin bredd, cremaster oberäknad; ab- 



^ Genom felaktighet i reprodiiktionen har en del av hänvisnirgslinjen 

 å figuren bortfallit; till förtydligande meddelas att ES är den klaii.merlik- 

 nande linje, som synes mellan de båda antennernas utgångspunkter. 



