Några tankar om mimicry och skyd- 

 dande likhet med stöd av dipterologiska 



studier. 



Av 

 Douglas Melin. 



Det är få problem inom vetenskapen, vilka hava sam- 

 lat ett sådant intresse som betydelsen av djurens färger. 

 Lärda och lekmän i snart sagt alla länder hava sökt att lösa 

 detsamma, och det är endast det stora världskriget, som har 

 förmätt att dämpa forskningsivern. Tack vare sin popularitet 

 har emellertid ämnet blivit mer invecklat, än det kanske frän 

 början hade behövt att vara, ty många forskare hava ej 

 följt med den digra litteratur, som finns på området, och det 

 har därför uppstått en viss förbistring med avseende på ter- 

 mer och andra uttryck. 



Under mina dipterologiska studier har jag delvis kommit 

 till en annan uppfattning om djurens färger än den, som har 

 uppblomstrat på darwinistisk grund. Innan jag framlägger 

 mina egna rön och tankar, skall jag emellertid giva en över- 

 blick av de teorier och fakta, som redan finnas. Ehuru denna 

 kan synas väl lång, sä försäkrar jag likväl, att den är mycket 

 ytlig i förhållande till ämnets oerhörda vidd. 



Jag börjar då med att visa ett färgschema, som är upp- 

 ställt av den engelske entomologen E. B. PoULTON, professor 

 vid universitetet i Oxford. 



