DOUGLAS melin: nAgra tankar om mimicry. 247 



såsom liare, ripa och gräshoppor, i det senare fallet för ett 

 rovdjur att nalkas sitt byte sä osynlig som möjligt (lejon, 

 isbjörn, mantider.) De bada fenomenen kallas av PoULTON 

 (se färgschema I A i och 2) för prooyptic och anticryptic 

 coloiirs. 



Varningsfärger (aposeinaik colours). 



När Darwin höll på med sina undersökningar över de 

 sekundära könskaraktärerna, så utgjorde många larvers bro- 

 kiga färgteckning en svårighet för hans teorier. Ty larverna 

 voro ju neutrer, och deras färger kunde inte gärna hava 

 uppkommit på grund av könsurval. Då vände han sig till 

 den framstående naturforskaren Wallace, som framlade en 

 förklaring. Denne senare berättar själv härom i sitt arbete 

 'Darwinism'.^ Han säger: »Mr. Darwin asked me to try and 

 suggest some explanation of this coloration; and, having been 

 recently interested in the question of the warning coloration 

 of butterflies, I suggested that this was probably a similar 

 case, — that these conspicuous caterpillars were distasteful 

 to birds and other insect-eating creatures, and that their 

 bright non-protective colours and habit of exposing themsel- 

 ves to view, enabled their enemies to distinguish them at a 

 glance from the edible kinds and thus learn not to touch 

 them; for it must be remembered that the bodies of cater- 

 pillars while growing are so delicate, that a wound from a 

 bird's beak would be perhaps as fatal as if they were de- 

 voured.» Wallace's teori upptogs genast av Darwin, som 

 bl. a. skriver till honom; »You are the man to apply to in 

 a difficulty. I never heard anything more ingenious than 

 your suggestion, and I hope you may be able to prove it 

 true. That is a splendid fact about the white moths; it 

 warms one's very blood to see a theory thus almost proved 

 to be true.»" Strax efter sedan förklaringen blivit publiserad 

 gjordes flera försök av JENNER Weir och Butler, vilka 



• 1 889, .s. 236. 



- Life and Letters of Charles Darwin, 1887 vol. 3, s. 94. 



