DOUGLAS MELIN: NÅGRA TANKAR OM MIMICRY. 263 



delningar: protektiv och aggressiv (I B i o. 2). Den förra, 

 som innefattar Bates' teori om värnlösa arters skydd genom 

 immuna modeller, kallas för pseudaposematic. Den senare 

 däremot, vilken tillåter ett rovdjur att utan uppmärksamhet 

 nalkas sitt byte, föres tillsammans med lockande förklädnad 

 under namn av psetidepisematic. Bada slagen kallas av POUL- 

 TON för pseudoseniatic colours, emedan efterhärmarna i all- 

 mänhet bära falska varningsfärger. Som ett tredje slag av 

 mimicry fä vi MülLER'S teori, där immuna arter efterhärma 

 varandra. Denna kallas av PoULTON ^ för synaposcniatic. 



Invändningar mot mimicry och skyddande likhet. 



Ehuru teorien om mimicry och skyddande likhet blivit 

 uppbyggd av sädana män som Darwin, Bates, WALLACE 

 och Müller, så har den likväl icke saknat kritik. Tvärtom. 

 Motståndarna kunna räknas i legio och bland dessa befinna 

 sig många framstående vetenskapsmän. Jag skall i det föl- 

 jande nämna några av dessa och framlägga deras synpunkter 

 på saken. 



Jag börjar dä med Th. ElMER, vars stora arbete »Die 

 Entstehung der Arten ^ är väl bekant. Han rör sig i andra 

 bandet ständigt med termen 'Orthogenesis. Vad är dä 

 detta. Jo, säger han^: » — — der Thatsache, dass die Um- 

 bildung der Lebevvelt nicht wie der Darwinismus und die 

 Vertretung der 'Allmacht der Naturzüchtung' voraussetzten, 

 nach zahlreichen, ja nach den verschiedensten Richtungen 

 zufällig, sondern dass dieselbe nur nach wenigen Rich- 

 tungen ganz gesetzmässig geschieht — — — .» Därefter 

 fortsätter han*: »Die Ursachen der bestimmt gerichte- 

 ten Entwickelung liegen nach meiner Auffassung in 

 der Wirkung äusserer Einflüsse — Klima, Nahrung 

 — auf die gegebene Konstitution des Organismus.» 

 Som bevis för detta uttalande hänvisar ElMER till Stand- 

 FUSS' m. fl. författares temperaturförsök med fjärilpuppor. 



' Trans. Entom. Soc. 1X97, s. 29. 

 ^ 1888, 97. 

 3 II, s. 13. 

 ^ S. 15. 



