DOUGLAS MELIN: NÅGRA TANKAR OM MIMICRY. 273 



biet genomgär sin utveckling i en väl ombonad cell. Detta 

 förhällande anser t. ex. Jacoui borga för, att det inte är 

 yttre inflytelser, vilka åstadkomma imagoformernas likhet. 

 Ty han säger ^: »Die Kerbtiere mit vollständiger Verwand- 

 lung (Holometabola) können von jenen Einflüssen doch nur 

 während ihrer Eiruhe und als Larven getroffen werden, nach 

 dem Abschluss der Larvenzeit und gleich nach dem Beginn 

 der Puppenruhe ist ihr Äusseres unabänderlich festgelegt.» 

 Som bevis för det skydd, som Eristalis åtnjuter på grund av 

 sin likhet med honungsbiet, berättar Weismann följande^: 

 »Ich beobachtete einmal, wie ein Knabe mit dem Netz die 

 Fliegen fing, um sie einzusperren, dabei aber eine Biene in 

 die Finger bekam und heftig gestochen wurde. Sofort stellte 

 er seine Jagd ein und verzichtete auf die Fliegen, einsehend, 

 dass eine Verwechselung hier gefährlich ist. So werden auch 

 die thierischen Feinde der Eristalis sie häufig lieber in Ruhe 

 lassen, als sich der Möglichkeit auszusetzen, gestochen zu 

 werden.» 



Ett annat vanligt mimicry-fall är det, som första gängen 

 vidrördes av KiRBY och Spence beträflande Vobicella boviby- 

 lans och Bombus-avtev. Den förra uppträder i flera variete- 

 ter, som likna humlor. Huvudformen är svarthårig med gul- 

 röd bakkroppsspets och liknar en mindre arbetare av Bovi- 

 biis lapidarius eller Derhatnellus, under det att var. phanata, 

 som har gulröd behåring på ryggskölden och bakkroppens 

 spets mer eller mindre vitaktig, liknar en arbetare av Bovi- 

 bus terrestris eller ScnmsJiiraniis (tavl. I 4, 5, 7 o. 8). Flu- 

 gans larver leva i humlebon, och som man förut betraktade 

 dem såsom parasiter, antog man, att vardera varieteten under 

 skydd av sin förklädnad avlade sina z.%^ hos likafärgade 

 humlor. På grund härav anförde PoULTON detta fall i sitt 

 färgschema som exempel på aggressiv mimicry. Redan då 

 förundrade sig emellertid en tvivlare över, att det naturliga 

 urvalet kunde verka så ensidigt, att det bara gynnade flugan 

 pä humlans bekostnad. Nu anser man tack vare studier av 



• 1913, s. 193. 

 - 1902 I, s. 132. 



