28o ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1918. 



Ves/?a-aviev i magen pâ Perm's, Ccrchneis och Lanius ni. fl. 

 fåglar. Detta förhållande talar ju otvetydigt mot mimicry i 

 alla ovannämnda fall. Dessutom vågar jag påstå, att fåglarna 

 trots de uppgifter, som finnas om svalor, vilka undvika gadd- 

 bärande steklar, inte äro några zoologer, som fästa sig vid 

 minimala olikheter i morfologien. 



Vad sphecoidien hos rovflugor beträffar, så är åtminstone 

 den aggressiva mimicryn föga tilltalande, ty denna förut- 

 sätter ju att även deras byten skulle kunna uppfatta smärre 

 variationer i form och färg, och detta är i allmänhet väl 

 mycket begärt. Såväl PLATEAU som flera andra författare 

 anse nämligen, att insekterna huvudsakligast uppfatta rörel- 

 ser och olika slag av ljus. Detta förhållande bestyrkes därav, 

 att jag själv flera gånger sett rovflugor anfalla förbiflygande 

 fröpenslar. Nej, insekternas förmåga att känna igen varandra 

 ligger nog mycket i den s. k. instinkten, som vi inte riktigt 

 veta, var vi skola placera. Men det är väl närmast någon 

 slags lukt eller känsel. Jag har förövrigt aldrig funnit någon 

 större överensstämmelse mellan rovflugor och deras byten. 

 Sålunda har jag för Cyrtopogou lateralis antecknat små flu- 

 gor, skinn- och skalbaggar, för Lasiopogon cinctus ungefär 

 detsamma och för Dioctria flavipcs i allmänhet mindre stek- 

 lar (Apantflrs, Bracoii, BracJiygastcr'^) och flugor. Våra LapJi- 

 /'/rt-arter leva mest av skalbaggar, flugor, myror, växtsteklar 

 och skinnbaggar och Asilus crahroniforuiis fångar bl. a. gräs- 

 hoppor samt stora flugor och skalbaggar. 



I och med det faktum, att fåglar förtära getingar och 

 ändra färgrika steklar, så måste man göra den reflexionen, 

 att varningsfärger icke skydda sin bärare. Eller rättare sagt: 

 man börjar tvivla på, att de verkligen finnas till. Ännu mer 

 overksamma bliva varningsfärger, när det gäller fiender bland 

 lägre djur. Detta erkänner även PoULTON, vilken på tal om 

 insektparasiter hos immuna arter berättar följande"^: »Thus 

 the larva of the Large Garden White (Picris brassicœ) is known 

 to be nauseous, but the immunity from attack which it en- 

 joys by no means extends to its insect foes. In the autumn 



^ Dessa liksom övriga steklar hava välvilligt bestämts av D:r A. 

 Roman. 



- 1S90, s. 1 82. 



