314 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1918 



vanliga aisilache. Däremot omnämnes i Internat, entoniol. 

 Zeitschrift (lo) en nästan svart Arg. paies »blott med ljusa 

 streck mellan ribborna, dessutom med bakvingarnas under- 

 sida nästan vit och glänsande». Denna beskrivning passar 

 bra in även på mitt exemplar. SPARRE-SCHNEIDER beskri- 

 ver helt kort (20) en form, som han tagit i Målselvsdalen i 

 norra Norge, med orden »en praktfull, helt svart aberration 

 med en ytterst egendomligt färgad undersida, som i sin tid 

 skall avbildas och beskrivas». Jag har tyvärr ej i de mig 

 till buds stående arbetena av Sparre-Schneider kunnat få 

 tag i denna beskrivning — om den nu finnes. 



A. chariclea Schn. Av dena för Sverige nya fjäril 

 fann jag ett fåtal exemplar i slutet av juli 191 8; av kand. 

 R. Malalse under 1916 och 1917 tagna individ, som hittills 

 ansetts som polaris B., ha även visat sig tillhöra denna art. 

 Den fîog mycket sällsynt på samma lokal som den nedan- 

 nämnda iniproba Btl. Då arten förut är funnen i Norge 

 och Finland pä ungefär samma breddgrad (21 b, 16), är ju 

 dess förekomst i Sverige ej synnerligen märkvärdig. Varför 

 den ej påträffats förr, torde väl bero på, dels att våra allra 

 nordligaste fjälltrakter ännu äro så föga utforskade, dels att 

 arten i fråga är mycket lokalt förekommande på de högsta 

 fjällhedarna, där sommaren över ständigt större eller mindre 

 snöfläckar kvarligga, och på dessa lokaler även i mycket 

 ringa antal. Flykten är snabb, påminnande om /c?/r.s-'. Även 

 själva fjäriln erinrar ej litet om mörka v. arsilache. såväl 

 vad vingarnas form som deras över- och undersida beträffar, 

 den står närmare arsilache än någon annan av våra nordiska 

 Argynnisarter. Av 10 undersökta exemplar ha 5 stycken 

 skuggfläcken i fältet 6 ä framvingarnas översida förlängd till 

 ett mer eller mindre brett skuggband, som följer tätt intill 

 mittbandets utsida ända till vingens bakkaut, även å bak- 

 vingarnas översida är mittbandet utåt hos dessa exemplar 

 starkt svartskuggat. A bakvingarnas undersida äro utkantens 

 silverfläckar mycket varierande, än äro de rundade eller tre- 

 kantiga, än mera tillplattade, så att de te sig som tjocka 

 streck; den för fälten 3 och 4 gemensamma, gulaktiga ut- 

 kantsfläcken finnes hos alla, ehuru den hos ett exemplar är 



