3l8 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQ18 



Som nylagt, "Vt, var det laxfärgat, blev '^/s Ijusgiått, ^^s 

 var det emellertid hoptorkat och dött. 



Fjäriln (fig. 3 och 4) varierar rätt mycket såväl i storlek 

 som färg och teckning. Honorna äro i regel större än hanarna. 

 (^ mäter 27 — 34, vanligast 30 — 32, Ç 29 — 36, vanligast om- 

 kring 35 mm. i spännvidd. Vingformen framgår av bilderna. 

 Den nykläckta fjäriln har över vingarna ett vackert violett 

 skimmer. Översidans grundfärg varierar frän blekt gulgrått, 

 vilken färg framvingarna stundom ha, till mörkt rödgult, ej 

 sällan äro framvingarna ljusare än bakvingarna. Den svarta 

 teckningen varierar ganska avsevärt, i allmänhet intager den 

 en mycket stor del av vingarnas översida, i synnerhet a de 

 bakre. Framvingarnas bas är i större eller mindre utsträck- 

 ning svärtad, i bakre hälften ofta ända ut till mittbandet 

 (fig. 3 a) och någon gång hela inre vingytan till mittbandet 

 (b); av de typiska 3 tvärstrecken i diskfältet kommer det 

 innersta mycket sällan till synes, i det det uppgår i den 

 svarta basen, mittradens fläckar äro förenade till ett smalare 

 (c) eller bredare (d) vinkligt band; skuggfläcken i mitten av 

 fältet 6 är nästan alltid t'örhanden (saknas hos d) samt 

 ofta framåt förlängd till framkanten och bakåt någon gäng 

 sträckande sig ända ned i fältet 4, varvid den sammanstöter 

 med mittbandet; i den härpå följande fläckraden äro fläckarna 

 förstorade och ofta sammanflytande, sä att de bilda ett brett 

 tvärband (e); de trekantiga fläckarna innanför utkanten vända 

 spetsarna utåt i liket med fallet hos f rigga, 'men i motsats 

 till alla våra andra Argynnis-dirieY (tydligast hos a), de äro 

 oftast mycket smala och sinsemellan sammanhängande, vari- 

 genom uppstår en tandad linje; rummet mellan denna linje 

 och den i större eller mindre utsträckning svartfläckade ut- 

 kanten är oftast mer eller mindre svartpudrat (b och c), stun- 

 dom är det dock alldeles fritt och rent från svartpudring (d 

 och e), endast genomskuret av de mörka vingribborna; fran- 

 sarna vitaktiga, mitt för ribbändarna mörkare, hos melanis- 

 tiska individ mot bakhörnet eller i sin helhet rödbruna. Bak- 

 vingarnas inre hälft alltid svärtad, nägon gång sträcker sig 

 denna svartpudring utanför mitten, ända till punktraden (f 

 och g), fälten la— ic alltid i sin helhet svarta; den svarta 

 vingbasen upplyses oftast av en större rödgul, grågul eller 



