320 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1918 



vid vingens framkant, i övrigt är yttre mellanfältet av samma 

 matt rödgula ton, som framvingarnas undersida; de ofta svagt 

 markerade rödbruna ögonpunkterna äro ej sällan lätt Ijus- 

 pupillerade; utkantsfläckarna saknas, men på deras plats har 

 vingen en svagt gråviolett ton, inåt begränsad av merendels 

 raka, svagt markerade, rödbruna, ofta till en linje samman- 

 hängande »bågfläckar». 



Ej sällan äro översidans teckningar suddiga, utan bestämda 

 konturer (fig. 3 i); hos en J* är franwingarnas teckning till stor 

 del försvunnen (fig. 3j); några andra ha grundfärgen jämnt 

 men glest svartpudrad, så att de, på något avstånd sedda, 

 verka helt gråsvarta. Genom svartpudringens fördelning hos 

 en melanistisk J* (k) bildas på framvingarna ett ljust mitt- 

 fält, vari den svarta diskfläcken är särskilt skarpt markerad 

 (även hos de allra mörkaste formerna gör sig alltid diskfläc- 

 ken gällande genom att den ständigt är omgiven av en liten 

 ljus zon) och utanför detta mittfält 2 ljusa band, begränsande 

 punktraden, å bakvingarna är den ljusa mittfläcken ovanligt 

 rikligt bemängd med vita fjäll. Hos 2 J" (Coll. Malaise) 

 bildas å framvingarna ett brett, svart tvärband (1); hos en ^ 

 slutligen är det ljusa partiet mellan de båda yttre svarta 

 tvärstrecken i diskfaltet helt vitt (mj. 



De vanligaste formerna äro de, som avbildas i fig. 3 c 

 och e, dessa äro tillika de, som komma Butlers beskriv- 

 ning (4) närmast. Den bild, som Lang (8'. Plate LXXII 

 Fig. 8) ger av iinproba (den enda bild av densamma jag kun- 

 nat uppspåra) och som är gjord efter exemplar i British 

 Museum (tydligen dock ej efter den $, som legat till grund 

 för urbeskrivningen), saknar däremot den sneda, ljusa, stora 

 fläcken på bakvingarnas översida i fälten 4 — 7. Den fjäril, 

 som fig. 3 j visar, är den enda med detta utseende i en kol- 

 lektion på 100 stycken. Den i fig. 3 d avbildade är också 

 ensam i sitt slag med sina koncisa, i yttre vinghälften dock 

 svaga teckningar, dess undersida skiljer sig dock ej, i likhet 

 med föregående, från en hel del andra iiiiproba-ç^^Qm^\^x . 

 I översidans färg och teckning, men ej i storleken, påminner 

 den något om fnggä, som tydligen är dess närmaste släk- 

 ting, och skulle möjligen kunna anses som en övergångsform 

 till denna. Enligt Staudinger (30) och Ssrrz (22) är ju 



