33 2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT ICI 8. 



Sent en afton, efter den tid humlan i mitt fönster brukar 

 inställa sina utflykter för dagen, sågs en humla sväva utanför 

 det redan stängda fönstret. Hon insläpptes och tog genast kurs 

 på boets ingång. Knappt hade hon emellertid försvunnit genom 

 denna, förrän en humla kom utrusande under alla tecken till för- 

 skräckelse. Jag undersökte boet och fann, att det utom en ny- 

 kläckt arbetshumla fortfarande innehöll stammodern. 



Några dagar därefter låg en döende och illa tilltygad humle- 

 hona på fönsterbrädet. 



Syskonen till boets rättmätiga innehavarinna synas fortfarande 

 ej ha glömt sitt gamla hemvist, även om deras påhälsningar nu- 

 mera blott gälla de honungsförråd, som nu finnas där. Och så 

 händer det naturligtvis ibland, att den objudna gästen träffar vär- 

 dinnan hemma eller också överraskas av hennes oförmodade 

 hemkomst. 



Till sist bör omnämnas det faktum, att om min humla en 

 morgon hejdas i sin första utflykt av det stängda fönstret, fort- 

 sätter hon ej, som ett bi med all säkerhet skulle göra, att envist 

 förnöta resten av sin dag på att söka genomtränga det egendom- 

 liga och genomskinliga hindret, utan hon vänder strax besked- 

 ligt tillbaka till sin ask i avbidan på ett senare tillfälle för sin 

 utflykt. Här föreligger tydligen ett exempel av bästa slag på 

 mottaglighet för erfarenhetslärdomar. 



Torsten Se 1 1 m an. 



De fotografiska bilderna i »Grävsteklarnas liv». — I de 



recensioner av min 1916 utgivna bok Grävsf eldarnas h'i', som då 

 och då sett dagen i tidningar och tidskrifter, ha ej sällan er- 

 kännande uttalanden gjorts om vissa av de i nämnda arbete 

 förekommande fotografiska avbildningarna. Det är de bilder, som 

 framställa scener ur de särskilda steklarnas jakter, vilka sålunda 

 tilldragit sig en för mig smickrande uppmärksamhet och gjorts 

 till föremål för gillande omdömen. Då emellertid dessa omdö- 

 men vila ])å förutsättningen, att bilderna skulle återge den le- 

 vande naturen själv, kan jag ej längre stillatigande se dem upp- 

 repas. Det är nämligen så, att de alla utan undantag äro ar- 

 rangerade medels på lämpligt sätt preparerade döda statister. Att 

 detta lyckats mig på ett naturtroget sätt, framgår därav att även 

 fackmän på området såväl inom som utom Sverige aldrig satt i 

 fråga annat än att det skulle vara den levande naturen själv, 

 som stått modell för min kamera. Ej sällan har man med in- 

 tresse frågat om mitt sätt att gä till väga för att nå ett sådant 

 av många hittills förgäves eftersträvat resultat. Det är sålunda 

 på tiden att jag själv berövar mina bilder en nimbus, som de ej 

 förtjäna. 



Nu är det emellertid ej så, att jag från början haft för av- 

 sikt att missleda allmänheten med avseende på k\aliteten av 



