﻿o. lundblad: axel FKISENDAHL. en MINNESIECKNING. 57 



»P. S. Jag hoppas, att vi skola komma bra överens med 

 bytet i höst, ifall vi först få byta med varandra.» 



En varm kärlek till sina små baggar och till naturen 

 lyser alltid fram ur AxELS brev. Om det förut nämnda 

 fyndet av Bins och Boros skriver han följande: »Du får ej 

 tala om detta, så att A. . . får veta det, ty dä får jag gä 

 här i samvetskval och tänka pä att jag varit orsaken till en 

 hederlig människas död». Detta syftar på den formliga 

 heteromerfluga, som denna tid härjade bland de yngre up- 

 salaentomologerna. 



Som nämnt upptogo longicornerna en tid större delen 

 av värt intresse. Också berättar AxEL med vilken förtjus- 

 ning han fångade det första exemplaret av den sällsynta 

 Leptura sauguinosa GVLL. Vid en såg kunde han tillbringa 

 timtal med att fånga förbiflygande skalbaggar, bland dem 

 även många långhorningar. Med tanke på den stundande 

 höstterminen 1908 skrev han: »Ja, nu träffas vi väl snart 

 igen och få börja byta. Tänk så roligt ändå. När vi nu 

 samlas från alla häll, vad vi ska prata och byta och titta 

 på varandras rikedomar. Ingen ny longicorn får jag i är. 

 Tänkte nog, att Leptura nigripes skulle låta lura sig, men 

 det gick inte. I går var i -årsdagen av mordet pä TracJiy- 

 pachys.i) 1908 hittade han den intressanta Pteroloina fors- 

 stroini Gyll., i det han då händelsevis kom att undersöka 

 nya lokaliteter. Härom säger han: »Vad jag rotat efter 

 bergsbäckarna för att finna den. Den finns alldeles nere i 

 vattenkanten, blott efter barrskogsbäckarna. Så fort man 

 kommer ner ät bygden, där det är blott björkar kring bäck- 

 stränderna, saknas Pteroloina alldeles. Bara inne i den dystra 

 barrskogen trivs den.» 



Våren 1909 avlade AxEL Frisendahl sin mogenhets- 

 examen vid Upsala h. allm. läroverk samt inskrevs samma 

 höst vid universitetet i Upsala för att där ägna sig åt natur- 

 vetenskapliga studier. Det torde ha varit ungefär vid denna 

 tidpunkt han ådrog sig eller i varje fall ökade på den ödes- 

 digra förkylningen. Hans ovanligt starka och härdiga kropp 

 motstod dock länge sjukdomens anslag. Ej heller nu sparade 

 sig Axel under jakter och allehanda strapatser i sin kära 

 hembygd i Jämtland, dit han varje sommar med största iver 



