﻿138 KN'TO.MOLOGISK TIDSKRIFT K) 1 9. 



(56) giver namnet septcntrionalis åt en form från Bodö och 

 Tromsö; denna form har gemensamt med Abisko-formen cTis 

 reducerade antal fläckar, vilket med flera exempel omnämnes 

 av Fuchs, men märkvärdigt nog ej framhälles i hans diag- 

 nos, som lyder: »Unterseite aller Flügel geglättet grau, grün- 

 lich getönt^, heller (c^) oder dunkler (Ç), die schwarzen Au- 

 genflecken scharf weiss umrissen». I ren motsats till Abisko- 

 formen star diagnosens fyra sista ord, åtminstone om man 

 tänker på vingens yttre del; att de vita ringarna i vingens 

 inre, mörkare del hos mina exemplar avteckna sig skarpare, 

 är ju tydligt. Enligt mitt förmenande bildar icariis L. i nord- 

 ligaste Sverige en speciell ras, väl skild från den sydliga, 

 och torde kommande forskare med större material kunna 

 fastslå detta. 



L. amaiida ScilN. Varken AiKiviLLiUS (2) eller Ad- 

 LERZ (i) omtalar den rent bruna ^, som dock är huvudfor- 

 mens, (I Naturhistoriska föreningen Linneas i Norra latin- 

 läroverket i Stockholm bibliotek finnes ett litet häfte »Skan- 

 dinaviens Lyc^enider. En handbok vid bestämningen av 

 Carl J. F. Skottsberg. Med en plansch. Stockholm. 

 Handskrivet och -tecknadt original 1S98», vari den bruna $ 

 beskrives såsom y>ab. Ç obscura Skottsb. Vingarna å över- 

 sidan helt och hållet bruna; bakvingarna med tydliga, röda 

 punkter i nedre kanten — mindre allm. — bl. huvudf.». 

 Detta namn äger naturligtvis ej berättigande annat än som 

 synonym till huvudformen.) I Sverige synes den vida över- 

 träffas i antal av f. cyanea AlGNER (50) [= cœnilca Rbl. (14)], 

 översidan blå med alla vingarnas framkant och framvingar- 

 nas utkant brett svart, jämte övergången härtill. Denna blåa 

 2 -form tyckes i Mellaneuropa vara sällsynt. COURVOISIER (50) 

 anser den vara »höchst interessant», »scheint sehr selten zu 

 sein». Huvudformens $ har jag frän Värmdö och Runmarö, 

 både med och utan rödgula kantmånar pä bakvingarnas över- 

 sida; en brun Ç från Runmarö har å bakvingarna, innanför 

 den svarta kantlinjeii, en smal vit bård, genomskuren av de 

 bruna vinsrribborna och inåt begränsad av de svarta, runda 



^ Seitz (73) säger om denn.i form: >'i1ie c/o^ zeigen eine reinere 

 Grundfarbe der Unterseite». 



