﻿N. A. KEMNEK: de svenska arterna av släktet HALTICA. I 53 



Larvens gnagbilder på hasselbladen äro av annat slag än 

 den utvecklade insektens. Hälen äro oregelbundna, betydligt 

 mindre och nå ofta icke genom bladet (fig. 5). 



Haltica saliceti WEISE. 



Denna art är vår största och hör även (ill största palae- 

 arktiska arterna. Längden varierar mellan 4, 5 och 6 mm. Den 

 är långsträckt oval, något plattryckt med stor skulderbuckla 

 och oregelbundet punkterade elytra. Pannknö- 

 larna äro rundat 4-kantiga oftast mot pannan 

 begränsade av en rak linje. Färgen är guldgrön 

 eller blågrön, någon gång med kopparglans. 

 Säkraste igenkänningstecknet är kopulations- 

 organet, soni visar en mycket karaktäristisk av- 

 vikelse från närstående arters (fig. 6). I 

 främre änden är det avrundat med en trubbig 

 spets i mitten. På undersidan är mittelpartiet i 

 de bakre två tredjedelarna ej begränsat, helt 

 plant. I främre tredjedelen är det däremot 

 djupt nedsänkt, skedformat urholkat, utvidgat 

 och begränsat av ett par höga åsar. Sidopar- 

 tierna äro i mellersta tredjedelen kraftigt reff- 

 lade, framtill djupt nedsänkta (fig. 6). 



Den lever pä ek. I sin originalbeskrivning 

 uppger Weise, att den finnes på Sa//x-ar\.er, och 

 döt latinska namnet är ju grundat därpå. I ett Fig. 6. H. sali- 

 senare meddelande (Insekten Deutschlands 1893, '^^'^ Weise. 

 6, p. 1135) omnämner han emellertid, att den 

 anträffats i mängd pä ek och även lagt sina ägg på detta 

 trädslag, och detta levnadssätt kan jag fastslå för arten här 

 hos oss. 



Vid besök i Linköpingstrakten våren 1918 fick jag av 

 en lantbrukare den upplysningen, att ekarna i trakten bru- 

 kade få bladen förstörda av en liten blågrön skalbagge, och 

 jag slöt därav att det var den förut av Holmgren omtalade 

 I) Haltica lythri», som gjorde skadan. Tyvärr blev jag ej i 

 tillfälle konstatera faktum å denna lokal, men under somma- 



