﻿14 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT Tg20. 



säkerligen tillräckligt mänga arter, för att procentsiffran skall 

 förbliva frapperande hög. Härför talar ocksä det starka en- 

 demiska inslaget i Grönlands insektfauna likasom den senaste 

 bearbetningen av Beeren Eilands och Spetsbergens tendipe- 

 dider av den främste fackmannen på området, prof KlEFFER. 



Denna starka endemism talar avgjort emot \arje tanke 

 på att de europeiska polaröarnas insektfauna till någon avse- 

 värd del skulle vara sammansatt av arter, som över de nj.^ 

 varande havsvidderna inkommit från de omgivande konti- 

 nenterna, men talar naturligtvis lika starkt emot en sentida, 

 d. v. s. postglacial, invandring över landbryggor, fränsett 

 att sådana med all sannolikhet icke existerat i postgla- 

 cial tid. 



En invandring av de respektive öfaunorna över de nu- 

 varande havsvidderna synes också av andra skäl otänkbar. 

 Man må betänka att Jan Mayen är beläget ungefär 450 km. 

 från närmaste fastland, att Beeren Eiland ligger ungefär lika 

 långt från Nordkap och att nära 700 km. skilja Spetsbergen 

 från Norge och över 850 km. från Novaja Senilja. Endast 

 den senare dubbelön ligger något så när i fastlandets grann- 

 skap och dess insektfauna är också, bl. a. genom förekomsten 

 av humlor, makrolepidopterer och en rikare skalbaggfauna 

 avvikande från de andra öarnas. Mot en aktiv invandring 

 talar framför allt bristen — utom pä Novaja Semlja — av 

 de starkaste flygarna, humlor och makrolepidopterer, av de 

 senare hysa dock de arktiska fastlandskusterna så starka 

 flygare som Co//ûs-arterm. För en passiv spridning kan väl 

 endast tänkas på de tre transportmedlen vatten, vind och 

 fåglar. Att kollemboler kunna av strömmar föras frän ö till 

 ö i en svensk skärgård eller längs en kust, har jag på annat 

 ställe hållit för möjligt, men att de helbrägda kunna stå ut 

 med en vatten färd över de sträckor det här är fråga om, 

 är väl otänkbart, isynnerhet som flertalet leva dolda under 

 stenar, och för de andra insekterna är det ju fullständigt ute- 

 slutet. En passiv spridning med vinden är väl lika otänk- 

 bart. AURIVILLIUS har riktat tanken pä möjligheten av en 

 spridning genom fåglar av vatteninsekters ägg, och något 

 sådant vore väl möjligt för de tendipedider, som talrikt finnas 

 inom området, men annars äro ju vatteninsekter förvånande 



