﻿wahlgren: de europeiska polaröarnas insektfauna 15 



sparsamt företrädda i faunan; ifråga om andra insekter är 

 väl detta spridningssätt svarantagligt och för de talrika para- 

 sitsteklarna är det, såsom AURIVILUUS också framhåller, 

 rent omöjligt. Däremot är det väl rätt sannolikt, att en del 

 arter inkommit genom människans ofrivilliga förvällande. Att 

 så är fallet med skalbaggarna Pediacus fusais och Upis ceravi- 

 boidcs, vilkas larver leva under bark och multnande trä, och 

 vilka det oaktat träftats på Novaja Semlja, har PoPPius fram- 

 hållit i »Fauna arctica», och HOLMGRENS förmodan, att en 

 del strandflugor kunnat komma till Spetsbergen med fångst- 

 fart\'gens ballast, förefaller ju plausibel. 



Alla dessa passiva spridningsmöjligheter representera 

 dock endast nödf^illshypoteser att gripa till, om en sanno- 

 likare förklaring saknas. Och mot den står alltjämt faunans 

 starka endemism, för att ännu en gång återkomma till denna. 



Denna endemism kan, så vitt jag ser, endast förklaras 

 på ett sätt, nämligen att de eurarktiska öarnas fauna är 

 av så hög ålder och har sä länge varit isolerad från 

 fastlandens, att antingen en mängd nya arter hunnit 

 under denna tid utbildas på öarna, eller, och väl 

 sannolikare, att samma arter under tiden försvunnit 

 från de arktiska kontinentalkusterna. De europeiska 

 polaröarnas in sek t fa una måste därför till sin huvud- 

 del härstamma från tiden före åtminstone den sista 

 nedisningens maximum. 



Ingenting hindrar visserligen, att faunan kan vara av 

 ännu högre ålder, men jag skall vid de följande resone- 

 mangen utgå ifrån att den till sin huvudmassa härstammar 

 från den sista interglacialtiden eller frän första hälften av den 

 sista, den baltiska eller mecklenburgska istiden. 



Närmast är då att undersöka, om spridningsbetingelserna 

 under denna tid varit gynnsammare än i nutiden, framför 

 allt om landförbindelserna då varit bättre. Rent teoretiskt 

 sett är detta högst sannolikt. Åsikterna om nedisningens 

 betingelser gå visserligen, som bekant, starkt isär, men såsom 

 en viktig beståndsdel i detta betingelsekomplex synes man 

 nu allt mer vara benägen att anse en landhöjning. En sådan 

 landhöjning skulle ej blott starkt sänkt glaciations- och snö- 

 gränserna utan även höjt den nordatlantiska havsbottnen och 



