﻿84 ENTOMOI.OGISK TIDSKRIFT I92O. 



og smeldere» (Köbenhavn 1913) intager kroppen en sädan 

 längdutsträckning, att de tre delarna, prœscutum, scutum och 

 postscutum, bli helt synliga, slutna till varandra. Då den mel- 

 lersta delen, scutum, hos den levande larven är bredare än 

 de andra, liksom utsvälld, fär kroppen ett knutigt utseende. 

 Den sammandragbarhet i längdriktning, som i mer eller min- 

 dre grad finnes hos olika skalbaggiarver, har emellertid hos 

 CaniiophonisA^xvvQu. nått en osedvanlig utveckling, och kroppen 

 kan därför alltefter den längdutsträckning larven för tillfället 

 intager få ett högst olika utseende. Den på föregående sida 

 avbildade levande larven av C. ebenimis är ett ungt individ, 

 hos vilket den omnämnda knutigheten, också på grund av 

 den starka utsträckning larven intar, är mindre märkbar. 



Pä i sprit lagda exemplar kan med lätthet iakttagas, 

 varav denna utsträckning och sammandragning betingas. Hos 

 dessa är praescutum i en efterföljande led till sin största del 

 indraget i föregående leds postscutum, och från sidan kan 

 man se, hurusom postscutum som en hylsa omsluter efter- 

 följande praescutum, av vilket endast en obetydlig del sålunda 

 kan ses mellan föregående postscutum och scutum i den 

 led det självt tillhör. Denna indragning av en del av en 

 led i en föregående — ungefär som sammanskjutbarheten 

 hos en kikare — sker tack vare de längdmuskler, vilka från 

 ledgränsen (gränsen mellan postscutum och praescutum) gå 

 till ledens främre del. Då nu praescutum och postscutum hos 

 Cardiop/wnis-\2ir\en i motsats mot andra elateridlarver ha en 

 så exceptionellt stor längd, förklaras att genom kontraktionen 

 av desamma larvens längd vid skilda tillfällen kan vara så 

 betydligt olika. Denna Cardiophonis\^.rwQns stora kontrak- 

 tionsförmåga liksom dess organisation för övrigt är uppen- 

 barligen en anpassning för dess levnadssätt i det omgivande 

 mediet, sanden. Just med hänsyn till lokomotionen häri kunde 

 iakttagelser göras på de individ, vilka hemfördes från fynd- 

 platsen. 



Dels nedsläpptes ett antal larver i sand i glasrör, dels 

 hemfördes rottuvor med var sin larv, placerade i sand. Lar- 

 verna grävde ned sig till bottnen av glasröret och förblevo 

 där, åtminstone vid dagsljus, mest orörligt omböjda. De 

 gångar vilka genomkorsade sanden i röret, röjde dock, att de 



