﻿LITTERATUR I49 



börjaren som för fackmannen, vilken vill orientera sig inom de 

 ordningar, han eventuellt ännu icke behärskar, lämnar den bästa 

 och modernaste vägledning, som existerar på vårt. språk. För- 

 fattarna äro värda allt tack och deras arbete gör sig förtjänt av 

 den vidsträcktaste spridning. 



O. Lundblad. 



Nils von Hofsten. Ärftlighetslära. P. A. Norstedt & 

 Söners förlag. Uppsala 19 19. 



Den moderna ärftlighetsforskningen är ännu ej tjugu år 

 gammal, men den har redan nått en enastående blomstring och 

 fått den största betydelse ej bara för biologin i inskränkt be- 

 märkelse utan även för anthropologi, medicin, rashygien etc. 

 Vår populärvetenskapliga litteratur äger redan flera förtjänstfulla 

 översättningar och goda originalarbeten, som behandla ärftlig- 

 hetsfrågor. Docent v. Hofsten är dock den förste svensk, som 

 vågat försöket att utgiva en mera omfattande och översiktlig 

 framställning av den genetiska forskningens alla områden; och 

 han har löst sin uppgift på ett berömvärt sätt. Författarens 

 stora belästhet, kritiska skärpa och förmåga att sofra och sam- 

 manställa sitt material göra i förening med en ledig och fängs- 

 lande stil hans bok både lärorik och lättläst. 



Att här lämna ett referat av det stora verket förbjuder ut- 

 rymmet. Endast antydningsvis må nämnas något om innehållet. 

 Stoffet är fördelat pä sex huvudavdelningar, vardera omfattande 

 flera kapitel. Först behandlas överförings- och kontinuitetsteo- 

 rierna, modifikationer, skillnaden mellan den genetiska konstitu- 

 tionen och de synbara egenskaperna, rena linjer och därmed 

 sammanhängande frågor. Variationsstatistiken framställes på ett 

 trevligt och lättfattligt sätt. 



I fjorton kapitel redogöres för bastardforskningens intressanta 

 resultat. Här som annorstädes ger författaren en del goda över- 

 sikter och sammanställningar av olika frågor och förhållanden. 

 De så ofta brukade och missbrukade termerna — eller kanske 

 oftare slagorden — variation, korrelation, latens och atavism 

 analyseras med stöd av den föregående framställningen. 



De stora cytologiska problemen äro relativt utförligt be- 

 handlade. I samband med dessa redogöres på ett mycket för- 

 tjänstfullt sätt för den gamla lekmän och lärde alltid intresse- 

 rande frågan om könets bestämning och nedärvning. 



»Nya biotypers uppkomst» är ett ämne, som tydligen in- 

 tresserat författaren, och man läser hans instruktiva och över- 

 siktliga framställning med nöje och behållning. Ärftlighetsläran 

 och utvecklingsteorierna diskuteras. Den moderna genetikens 

 födelse för ej två decennier sedan kom att i biologins historia 



