﻿EINAR wahlgren: tycho tullberg. 63 



begåvad som han var, utgav han bl. a. till jubliumsfesten 

 1907 det vackra verket »Linnéporträtt». 



Undertecknads första bekantskap med TULLBERG såsom 

 lärare daterar sig från höstterminen 1893, då jag som ny- 

 bliven student åhörde hans föreläsningar över djurrikets syste- 

 matik, och sedan den tiden står Tullberg för mig framför- 

 allt såsom den utomordentlige och oförglömlige läraren. Ty 

 det var icke bara böckernas visdom vi unga fingo på dessa 

 föreläsningar, det var framför allt det egna arbetets resultat 

 som gavs oss både i fakta och i tankar, det var de tekniskt 

 fulländade preparationerna och dissektionerna, de briljanta 

 teckningarna, det var också det klara och kloka omdömets kri- 

 tiska ledning genom tidens zoologiska tankevärld, som då 

 behärskades av Darwins utvecklingslära, det var frågeställ- 

 ningarna och de fylogenetiska spörsmålen och metoderna 

 för att närma sig dessas lösning. Medan TULLBERG i sina 

 vetenskapliga arbeten och fullt lika mycket i förberedelserna 

 till sina föreläsningar var en man av OSTWALü's »klassiska» 

 typ, som ej skyr det noggranna detaljstudiets eller det ma- 

 nuella arbetets enformiga möda, sä var han i det muntliga 

 föredraget också något av en »romantiker» med en rikedom 

 på uppslag och idéer, som satte åhörarnas tankar och inte 

 bara deras pannor i rörelse, helt naturligt för en personlighet 

 som hans med det rörliga intellektet mot en fond av icke 

 blott vetenskaplig utan även konstnärlig läggning, poet, 

 skulptör och tecknare som han var. 



För sina lärjungar var TULLBERG icke endast den vör- 

 dade läraren, han blev dem snart nog en vän, som intres- 

 serade sig för deras arbete och framgång, och till vilken de 

 kunde vända sig för att få upplysningar, råd och hjälp, vissa 

 att tryggt kunna lita på hans välvilja. I de kamratliga sam- 

 kvämen på zoologiska sektionen saknades han också sällan, 

 och hände det någon gång, kändes där en viss tomhet. Till 

 och med en psykologiskt så ömtålig situation som en tenta- 

 men blev inför TULLBERG en angenäm upplevelse, där han 

 satt gemytlig i sin gungstol på Gustavianum med cigarren i 

 mun och en glimt av vänlig humor bakom glasögonen, en 

 humor som även i den allvarliga stämningen kunde glimma 

 till i befriande och godlynt självironi, såsom då undertecknad, 



