﻿158 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1Q2I. 



som till Kajana, samt fått fast fot på Alandsöarna, i stora 

 delar av de baltiska provinserna och i Sverige besatt utom 

 Medelpad även Ångermanland. Under 1900-talets första 5 

 år fortgår spridningen oavbrutet, den besätter ytterligare 3 

 av de finska distrikten, visar sig i Littauen och Ostpreussen, 

 på Gottlands Fårö och på Bornholm, och två år därefter, 

 således 15 år efter sitt första uppträdande i Nordeuropa, har 

 den nått så långt i väster som till Värmland, Norge och 

 Jylland. 



Jag vill icke ytterligare prässa materialet. Mången tycker 

 kanske, att det redan skett för starkt, och invänder, att det 

 anförda är fjärilns upptäckts- och icke dess vandringshistoria. 

 Och naturligtvis är invändningen befogad. Men å andra 

 sidan kan det knappast betvivlas, att denna upptäcktshistoria, 

 vars allt västligare fynd få allt senare datum, står i nära 

 samband med spridningsförloppet. Särskilt synas de nämnda 

 fallen Moskva (Albrecht) och Bathen (Slevogt), vars om- 

 givningar åren före artens uppträdande blevo grundligt un- 

 dersökta, förtjäna beaktande. Att den skulle vara en gam- 

 mal europeisk art, som först på senare år blivit av olika an- 

 ledningar uppmärksammad, är fullkomligt uteslutet, så på- 

 fallande som fjäriln med sin klara och tydliga teckning 

 skiljer sig från alla andra europeiska iT/z/Z/Z/rr/Vr-arter, så öppet 

 och iögonenfallande som den uppträder, nästan alltid i när- 

 heten av människoboningar, och så grundligt som ett otal 

 trakter av Mellan- och Nordeuropa äro genomarbetade med 

 avseende på makrolepidopterer. Att E. siintosaria är en 

 östlig och speciellt en sibirisk invandrare, därmed har man 

 också redan tidigt (t. ex, Teich) varit på det klara, och där- 

 för talar icke blott hela dess utbredningshistoria utan även 

 dess närmare frändskap med asiatiska former. 



I artens spridningshistoria är det framför allt tvä drag, 

 som förtjäna att uppmärksammas: dess utpräglade favorise- 

 ring av de nordiska länderna och dess förvånansvärt snabba 

 utbredning inom detta område. 



Medan i det egentliga mellaneuropa endast två eller, 

 om Polen hiträknas, tre isolerade lokaler äro kända, har den 

 formligt översvämmat hela Norden åtminstone söder om 64. 



