﻿l6o ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 92 I. 



omöjlig.» MjöBERG ftamhäller i detta sammanhang också 

 Fåröfyrens möjliga betydelse för ditlockandet av nattliga, 

 vinddrivna insekter. 



Dannenberg, som 1909 träffade fjäriln vid Köslin (Pom- 

 mern), och som ej känt till fyndplatsen i Ostpreussen, skriver: 

 »Ich dachte zuerst an eine Verschleppung mit der Eisen- 

 bahn, obwohl dieselbe fast ^4 Stunden von dem Fundort 

 entfernt liegt». Slutligen har Warnecke upprepade ganger 

 yttrat sig om artens vandring, senast 1919 i »Iris», där han 

 påvisar dess »gleichzeitige Vordringen nördlich und südlich 

 der Ostsee», ett yttrande som Warnecke i brev ytterligare 

 preciserat så, att han antager, att vandringen skett aktivt, 

 och att den nordligare av dessa vägar gått över Älands- 

 öarna. 



Nu vill jag ingalunda betvivla, att E. sinuosaria är en 

 mycket energisk och aktiv vandrare, vilket dess snabba 

 spridning inom de områden, där den inkommit, synes ådaga- 

 lägga, och för vilket dess relativa klimatiska härdighet och 

 dess polyfaga möjligheter äro gynnsamma faktorer. Men 

 räcker verkligen den förklaringen? Räcker verkligen denna 

 aktiva vandringsförmåga till att förstå icke blott artens immi- 

 gration till Skandinaviska halvön från Finland utan också 

 dess utomordentligt snabba besättande av de svenska och 

 danska öarna, Gottland,. Öland, Bornholm, Sjaelland, Lolland 

 samt dess förekomst på Jylland? Och hör arten verkligen 

 till vad MjÖBERG kallar de goda flygarna? Har man verk- 

 ligen, när man talar om flykt över stora vattenytor, tänkt 

 något på färdtiden? Mellan Gottland och Kurland är av- 

 ståndet ungefär 150 km. En fluga uppges vid ordinär flykt 

 tillryggalägga 1,5 m/sek. Tänker man sig, att E. sinuosaria 

 under en längre tid kunde utveckla samma hastighet, vilket 

 säkerligen är betydligt överdrivet, skulle den dock behöva 

 28 timmar för ifrågavarande överfart! Överger man tanken 

 på aktiv flykt, och i stället tänker sig fjäriln buren av en 

 storm på 20 m/sek, skulle färden dock ta fulla 2 timmar. 

 Kan man tänka sig att en liten vingsvag mätare, som på 

 sin höjd flyger ett par meter högt, kunde hålla sig uppe en 

 sådan tid utan att hamna i de upprörda vågorna? Minskar 

 man i tankeexperimentet hastigheten, så ökas ju tiden, och 



