lO ENTOMOI.O(;iSK TID5KRI1 T IQOO. 



soin han ])eliandlade, voro flöjt och gitarr, af hvilka lian å det 

 förstnämnda ansågs vara nästan virtuos. Musikaftnar på ett par 

 timmar åt gången förekommo därföre i hans liem regelbundet 

 åtminstone 3 à 4 gånger i veckan under en lång följd af år ända 

 in i det sista, då synen ej längre stod honom bi. Under sin 

 studenttid lär han tillika varit en eftersökt kvartettsångare. 



Thomson hade en liflig, nästan sydländsk naturell, som vis- 

 serligen därföre ock någon gång kunde sjuda öfver, och han Ije- 

 satt en ovanlig själsstyrka och viljekraft samt spänstighet i sinnet, 

 hvilka behöUo sig ända in i dödsögonblicket. Såsom han ibland 

 själf kunde yttra, ägde han ej gäfvan att tumma på sin öfver- 

 tygelse och vara >mjuk i ryggen». — I sällskap var han glad- 

 lynt och synnerligen underhållande, en toujours student ända in 

 i ålderdomen, men om han det oaktadt ej kunde sägas vara en 

 egentlig sällskapskarl, berodde detta på en viss skygghet och till- 

 bakadragenhet i hans väsende, som visserligen tilltog med åren 

 och gjorde, att han lielst lefde ett stilla och för världen mera 

 undangöuidt lif. För större delen af senare studentgenerationer 

 och sannolikt äfven för många af sina yngre kolleger under årens 

 lopp var den bortgångne därföre nog tämligen okänd, de flesta 

 hade kanske icke ens sett honom. 



Äfven i sitt yttre hade Thomson mycket af sydländingen uti 

 sig, han var nästan en zigenaretyp. Kolsvart hår och skägg ända 

 in i sina 70 år, bruna ögon och en mera gulblek ansiktsfärg 

 voro bl. a. drag, som erinrade om denna. Hans kroppsgestalt 

 var smärt och något öfver medellängd med en rask och elastisk 

 gång. En ovanligt god hälsa stod honom bi under nästan hela 

 hans verksamma lif. Få 1850-talet hade han dock genom oför- 

 .siktighet under sina tidiga vårexkursioner ådragit sig en mag- 

 sjukdom, för hvilken han måste söka bot under en följande Karls- 

 bad-kur. För fem à sex år tillbaka angreps han svårt af influ- 

 ensan, som sedan återkom hvarje år, och fastän lian alltid repade 

 sig igen efter hvarje gäng, bröt den dock äfven hans sega na- 

 tur. För tvänne år sedan stötte så en svårare ögonsjukdom 

 till — han hade eljest haft att glädja sig åt en mycket god syn, 

 så att han t. ex. aldrig behöft använda glasögon - - hvilken snart 

 omöjliggjorde allt vidare arbete, hvarför sista året gestaltade sig 

 för honom till en jiröfvotid af nödtvungen hvila — ett svårt af- 



