l'RVßüM: ENTO.Nf. FOREN. SAMMANTRÄDE D. 14 DEC. 1899. i^J 



atvaktan, att genom naturens egna verkningar insekthärjningen 

 komme att upphöra. 



Under sommaren uppröjdes profytor, och observerades dag- 

 ligen de därå stående granarna. Härvid befanns, att i medeltal 

 för hvarje träd 3,000 larver kommit till marken från kronorna. 

 En betydlig mängd nedtrampades därjämte vid undersökningen. 

 Med den förut omnämnda stora areal, som limmats, och då lim- 

 ringarna öfver allt visade sig äga skyddande kraft, borde det vara 

 tvdligt, att en oerhörd massa larver genom limningen bragtes att 

 svälta ihjäl, äfven om dessa inom många af de limmade skogs- 

 bestånden icke vore så talrika som nyss sagts. En väsentlig 

 liämsko kunde således under alla förhållanden sägas blifvit satt 

 för Nunnans förökning. Också hade under svärmningstiden ingen 

 utsvärmning från härjningsområdet kunnat konstateras, hvartill 

 kom, att äggläggningens styrka och omfattning inom det ursprung- 

 liga härjningsområdet 1899 var mindre än föregående år. Vid 

 sådana förhållanden vågade föredraganden påstå, att de af Domän- 

 och Landtbruksstyrelserna från början uttalade förväntningarna 

 icke besvikits. 



Belysande fotografier äfvensom i sprit och på annat sätt för- 

 \ ärade skadedjur och angripna granskott m. m. förevisades af 

 föredraganden. 



Efter det starkt intresseväckande föredraget och med anled- 

 ning af detsamma, utspann sig en lång öfverläggning, hvari del- 

 togo lektor Alb. Nilsson, byråchefen Meves, föredraganden och 

 landtbruksinspektör Lvttkens. 



Lektor Nilsson, som också på uppdrag af Domänstyrelsen 

 under sommaren besökt och gjort observationer på Nunnans härj- 

 ningsområde samt till styrelsen härom inlämnat berättelse, hyste 

 en från de af jägmästare Wermelin uttalade i viss mån afvikande 

 åsikt, hufvudsakligast i fråga om limningens resultat. Äfven utan 

 densamma måste ju massor af larver gå under af svält och sjuk- 

 domar, där de blifvit för talrika. Det betydde icke så mycket 

 huru många som kommo ned från trädkronorna eller träffades nedan- 

 för limringarna, om de ofvan dessa kvarvarande ändå kunde kaläta 

 granarna. Med anledning häraf meddelade jägmästare Wermelin, att 

 de limmade granarna visserligen blifvit starkt angripna men att 

 det ej kunde antagas hafva varit af brist på näring, som larverna 



5 



