ADLERZ: BIOLOGISKA MEDDELANDEN O.M ROFSTEKLAR, 1 63 



Fcam. Sphegidae. 



Af denna familj liar jag haft tillfälle att iakttaga de fyra i 

 vårt land funna arterna. 



Ammophila sabulosa. Uppgifterna om denna art i littera- 

 turen äro något sväfvande och, såsom jag tror, delvis missle- 

 dande, särskildt beträffande provianteringen af hålorna. Två ge- 

 nerationer tyckas förekomma, af hvilka den första på våren och 

 försommaren, den andra från senare hälften af juli till omkring 

 midten af september. De flesta entomologer torde ha gifvit akt 

 på denna påfallande stekel, då han med vibrerande och klip- 

 pande vingar spatserar omkring på sina höga ben, smärt och 

 smidig med sin långskaftade bakkropp. Många äro nog också 

 de, som aktgifvit på honom under gräfningsarbetet, hvarvid han 

 oförtrutet arbetar med både framben och käkar och, höjande sig 

 på vingarna, under en kort och hastig sidosväng sprider den 

 mellan hakan och frambenen upphämtade sanden ett stycke från 

 arbetsplatsen, så att ingången ej belamras. Blir under hans gräf- 

 ningsarbete en myra för närgången, så skrämmer han bort den, 

 i det han med hängande ben och högt upplyftad bakkropp hot- 

 fullt surrar tätt öfver myrans hufvud, förföljande henne sålunda 

 ett litet stycke, medan hon förskräckt påskyndar sina steg. 



Hålorna äro i jämförelse med andra gräfsteklars föga djupa. 

 Djupet växlar dock något allt efter stekelns egen storlek. Jag har 

 funnit växlingar mellan 35 och 60 mm. Vid botten befinner 

 sig den aflånga larvkammaren, som är vidare än gången och 

 ställd nära nog i rät vinkel mot densamnTa. 



Då hålan är färdiggräfd, stänges hon genast, hvarvid stekeln 

 med tydlig omsorg i omgifningarna uppsöker en större sten eller 

 en jordklump, som fastkilas i gången på ett djup från mynnin- 

 gen af något mer än stekelns egen kroppslängd. Fabre's upp- 

 gift, att Ajumophila provisoriskt skulle stänga den färdiggräfda 

 hålan med en platt sten, har jag ej funnit bekräftad. De af mig 

 iakttagna individerna stängde sina nygräfda och ännu tomma hålor 

 lika omsorgsfullt, som om de varit provianterade. Därofvanpa 

 fylles gången af smärre gruskorn eller jordklumpar, hvilka stekeln 



