ADLERZ: BIOLOGISKA MEDDELANDEN OM RÜFSTEKLAR. 1 65 



sköt han larven åt sidan och märkte den ej. Men dcå den ännu 

 vid återkomsten låg kvar, bar han bort den liksom ett belam- 

 rande gruskorn. Saken upprepades, och han bar bort den ånyo, 

 men märkte nu påtagligen att det var en larv, ty han stack den 

 först i undre svalggangliet och därefter upprepade gånger (12 à 

 15) i bortre ganglier. Om han därvid gick i ordning, kunde ej 

 urskiljas. Mellan hvarje stick lyfte han sig på vingarna och bar 

 larven små sträckor, till dess han aflägsnat sig i .5 meter från 

 platsen, då han lade den bredvid en grästufva och stannade länge 

 för att putsa sig efter den påtagligen ansträngande proceduren. 

 Därpå återvände han och afslutade sitt arbete med hålan, hvil- 

 ken lades igen som vanligt. Därefter flög han bort, tydligen 

 glömmande larven, som ej hämtades, fastän jag dröjde länge på 

 platsen. 



Saken upprepades med flera andra Ammophilor, som höllo 

 på att gräfva sina hålor. I alla dessa fall bars den ditlagda 

 larven bort, liksom han varit ett gruskorn, och stacks ej. Dessa 

 senare handlade påtagligen mekaniskt. Hos den förstnämnda 

 åter röjdes en gryende eftertanke, i det hon inflickade en efter 

 de ovanliga omständigheterna lämpad, ändamålsenlig handling i 

 den vanliga serien af reflexhandlingar. 



3) En A})miophila kom hemflygande med en liten grön larv, 

 lade den ifrån sig på marken och började skaffa bort gruskor- 

 nen, med hvilka hon stängt sin håla. Medan hon trängde ner 

 för att upphämta den stora nedersta stenen, utbytte jag hennes för- 

 lamade larv mot en oskadad af ungefär samma storlek och färg. 

 Då stekeln kom för att hämta sitt byte och i stället fann den 

 rörliga larven, studsade han, men grep den strax och stack den 

 i undre svalggangliet, hvarpå han flög undan ett litet stycke med 

 larven (omkr. i .5 meter), vände den upprepade gånger, i det han 

 grep den än vid hufvudet och än vid bakändan, tydligen äm- 

 nande sticka, men ej kommande sig för. Giftet torde för till- 

 fället varit slut. Sedan han hvilat sig en stund och putsat sig, 

 lämnade han den ofullständigt förlamade larven och återvände 

 till sin håla, ur h vilken han bortplockade ännu några sandkorn, 

 kom därpå upp och började utan vidare att lägga igen sin håla 

 på vanligt sätt. Sedan detta var gjordt, flög han sin väg och 

 brydde sig ej om larven. Kanske var det hans tillfälliga oför- 



S 



