l68 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I9OO. 



sätt, Utan äfven iM/scus canipcstris och Astata boops, och jag 

 är numera öfvertygad, att det bör tydas såsom ett orienterings- 

 medel. I det följande kommer jag att beteckna detta steklarnas 

 tillvägagående med ordet -»viäta»]. Slutligen tycktes stekelns 

 tålamod brista, och han började med käkarna slita i ett litet 

 grönt blad just där larven legat (larven var grön). Då detta ej 

 lossnade, bet han i en på samma plats liggande pinne. Där- 

 efter gjorde han ett längre slag, fann larven och bar ner ho- 

 nom direkt, utan att först upprepa besöket nere i hå- 

 lan. (Jfr Fabre's mycket omtalade försök med Sphcx.) 



8) I en fjärde Aim/iophila-WAhx funnos en 17 mm. lång, 

 1V2 mm. tjock, brun mätarelarv samt en 1 1 mm. lång, i mm. 

 tjock grön larv. Dessutom funnos rester af ännu en larv, som 

 stekellarven höll på att förtära. Stekelns larv var S mm. lång, 

 2 mm. tjock. Omedelbart före uppgräfningen af hålan hade ste- 

 keln burit in den gröna larven och höll just på att täcka öfver 

 ingången. Hålans djup var 60 mm. 



9) En Aimnophi/a iakttogs hembära en liten fjärillarv, hvil- 

 ken, som vanligt, lades något åt sidan, medan hålan öppnades. 

 Medan stekeln var upptagen af denna sysselsättning, flyttade jag 

 hans rof ett godt stycke från dess plats. Denna Ai)uiiopJiila 

 »mätte», liksom den under n:o 7 omtalade, med sin egen kropp 

 åt det håll där hon nedlagt sitt byte på ungefär en kroppslängds 

 afstånd från mynningen. Därefter gick hon ut, fann larven och 

 släpade in den. Den nedburna larven var liten, blott 7 mm. 

 lång. Obetydliga rester af åtminstone en förtärd larv funnos i 

 kammaren. Stekelns egen larv var 9 mm. lång. Hålans djup 

 var 47 mm. 



10) En Ainmophila sågs bära en mätarelarv till sin håla, 

 vid hvars öppning den nedlades. Experimentet med dess bort- 

 flyttande upprepades. Stekeln »mätte» ej denna gång, utan bör- 

 jade genast, ilsket surrande med vingarna, söka vida omkring 

 sin håla, fann larven och stack honom för säkerhets skull ännu 

 en gång, måhända i den tanke, att han ej var tillräckligt förla- 

 mad, utan själf förfogat sig bort. Därefter lade han honom på 

 vanligt afstånd från hålan och fortsatte arbetet med den nedra- 

 sade sandens bortskaffande. För andra gången flyttade jag lar- 

 ven några cm. åt sidan. Då stekeln nu kom upp ur hålan och 



