l80 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I90O. 



bakre thoracalganglierna voro nära förenade, såsom förhållandet 

 är med viflar och praktbaggar. Under en resa i Ångermanland 

 .några dagar senare anträffades lyckligtvis två exemplar af den 

 eftersökta skalbaggen, och befanns det icke blott att thoracal- 

 ganglierna, fastän genom insnörning på sidorna tydligt markerade, 

 i midten sammansmält, så att inga kommissurer mellan dem längre 

 kunna urskiljas, utan också att första abdominalgangliet är nära 

 förenadt med sista thoracalgangliet, fastän mycket korta kommis- 

 surer kunna ses emellan dem. Stekeln är tydligen rätt väl be- 

 vandrad i nervsystemets anatomi hos skalbaggarna. Han har här 

 till och med gifvit anatomerna bakläxa, emedan de hittills på- 

 stått, att endast de båda förstnämnda familjerna jämte Lamelli- 

 corniernas och Fracticorniernas bland skalbaggarna skulle visa 

 en sådan nära sammanslutning af de båda bortre thoracalgang- 

 lierna. 



Enligt André samlar denna art små viflar. 



Cerceris 5-fasciata Rossi. Denna art träffade jag i slutet 

 af juli boende i de vertikala väggarna af ett sandtag strax utan- 

 för Norrköping. Blandade med dess hålor funnos där också dy- 

 lika bebodda af Cerceris rjbiensis, Mclliiius arvensis och Oxy- 

 belus toiigluniis. 



Någon uppgift om det rof, med hvilket C. ^-fasciata pro- 

 vianterar sina celler, har jag ej funnit i litteraturen. Här hem- 

 förde denna art små viflar, mest Aj^!o?!-arter, hvilka af stekeln 

 buros bröst mot bröst, fasthållna vid snabelns bas. Det är rent 

 af vidunderligt, att stekeln med afpassade styng kan förlama 

 dessa små viflar, som knappast äro större i kroppen än hans 

 halfva hufvud. 



I en enda cell träffades 38 exemplar af Apion, tillhörande 

 två arter, samt dessutom en Sitoncs sulcifroiis och en TycJiius 

 picirostris. Denna cell var ännu den enda, som tillhörde denna 

 håla, och den torde ännu ej varit till fullo provianterad, i be- 

 traktande däraf, att den hvarken innehöll ägg eller larv. Vif- 

 larna voro ej fullständigt förlamade, utan många sågos röra sina 

 ben. Ytterligare tillfällen till iakttagelser öfver denna art om- 

 intetgjordes tyvärr därigenom, att deras hålor vid sandhämtning 

 raserades. 



Cerceris arenaria L. Denna vår största Cerceris-Txxi träf- 



20 



