ADLERZ: BIOLOGISKA MEDDELANDEN OM ROFSTEKLAR. l8l 



fades i slutet af juli och under första veckorna af augusti syn- 

 nerligen talrikt i trakten väster om Norrköping, i Borgs, Kuller- 

 stads och Kimsta socknar. Den förekom dels på en hårdt till- 

 trampad gårdsplan i sällskap med Ccrc. rybiensis vid Löt i 

 Borgs socken, dels på en sandig backe med lösare jordmån vid 

 Okna järnvägsstation i KuUerstads socken (i sällskap med de i 

 inledningen uppräknade steklarna), dels slutligen i nästan hvarje 

 åt solsidan vettande grus- eller sandtag, där den gräfde sina hå- 

 lor i de vertikala väggarna. 



Enligt min erfarenhet är Thomsons längduppgift för denna 

 stekel (8 — 12 mm.) alltför knappt tilltagen. Honor af 17 — 18 

 mm. längd voro här ej sällsynta. 



Medan Sphegiderna gräfva enstaka celler, hvilkas ingång 

 slutes för hvarje gång, som stekeln går ut, gräfva däremot, som 

 bekant, (Trravvj-arterna och, såsom jag sedermera skall visa, 

 äfven Äst at a, flera celler kring en gemensam hufvudgång. Denna 

 hufvudgångs mynning lämnas af Ccrccris alltid öppen. I denna 

 hufvudgång vistas stekeln under natten och vid dåligt väder. 

 För honom är hålan tillika bostad. Samma är förhällandet med 

 Astata, som dock sluter ingången, när hon går ut, liksom Sphe- 

 giderna. 



Dahlbom och Thomson uppgifva, att Cerceris armaria 

 skulle proviantera sina celler uteslutande med Strophosomus fa- 

 ber. De af mig iakttagna hemförde däremot i alldeles öfvervä- 

 gande mängd den rätt stora vifveln Brachyderes incanns, min- 

 dre ofta Strophosomus coryli och undantagsvis OtiorJiyiicJius 

 ovatus. Brachyderes bäres af stekeln under transporten bröst 

 mot bröst vid ena frambenet, vanligen det högra. Liksom andra 

 Cerccris-Bxitv beger sig denna genast efter hemkomsten med huf- 

 vudet före ner i gången, utan att såsom Sphegiderna först lägga 

 bytet bredvid hålans mynning. Förlamningen tycks ofta ej vara 

 synnerligen fullständig, enär nyss inlagda exemplar af Brachyde- 

 res ofta t. o. m. kunde gå, om också blott med osäkra och 

 stapplande steg. Förlamning af flygmusklerna är återigen här 

 onödig, emedan ju Brachyderes saknar flygvingar liksom föröfrigt 

 äfven Strophosomus. I en nyprovianterad cell plägade de flesta 

 viflarna mer eller mindre röra på sina ben. Dock är denna rö- 

 relseförmåga aldrig så stor, att de skulle kunna krafla sig uppför 



21 



