ADLERZ: BIOLOGISKA MEDDELANDEN OM ROFSTEKLAR. 1 85 



banda tillfälligheter, betydligt varierande storlek. Hvarje cell 

 fylles, innan den stänges, med så mycket proviant, som den kan 

 rymma, och först den omständigheten, att ej flera byten kunna 

 inläggas, föranleder stekeln att där inlägga sitt ägg, stänga cel- 

 len och gräfva en ny. Jag har vid flera tillfällen iakttagit, huru 

 stekeln låter ett nyss hemfördt byte ligga i hufvudgången, medan 

 en ny cell gräfves. Äfven hos andra steklar, som stänga sina 

 provianterade celler, såsom t. ex. Astata, kan man märka en 

 dylik växling i cellernas storlek. Den ofvannämnda enda cellen 

 i boet B var förmodligen ej fullt provianterad, utan stekeln hade 

 kanske omkommit eller af något skäl öfvergifvit denna håla. 



Utom denna direkta undersökning af proviantförråden i cel- 

 lerna iakttogs väl i ett hundratal fall steklarnas hemkomst med 

 sitt rof, och i alla dessa fall var det Brachyderes som var jakt- 

 bytet, Afven i östra Östergötlands kusttrakt fann jag Ccrccris 

 arenaria infånga Brachyderes. 



E^n olägenhet, som åtföljer den af Cerceris använda meto- 

 den att lämna mynningen af hufvudgången öppen, är den, att 

 såväl rofinsekter som parasitinsekter lätt kunna intränga i den 

 ännu ej fullt provianterade och sålunda ej tillstängda cellen, me- 

 dan stekeln befinner sig ute på jakt. Den lilla skälmen Milto- 

 grainina, som ses förfölja snart sagdt alla gräfvande steklar, då 

 de stå i begrepp att tränga in i sina hålor, slår visserligen sina 

 lofvar äfven kring vår Cerceris, men i detta fall torde hennes afsikter 

 ej vara så allvarliga. Åtminstone har jag aldrig sett henne sätta 

 sin hotelse i verket att placera sin larv på denna stekels byte. 

 Men en vacker och eljest sällsynt guldstekel, HedychruDi nobile, 

 ses ofta snoka kring ingångarna till denna Cerccris-'Axi'^ hålor 

 och stundom intränga där för att på de insamlade förråden lägga 

 sitt ägg och sålunda pä ett helt lättvindigt sätt betrygga sin af- 

 kommas framtid. Vid ett sådant tillfälle fick jag en gång be- 

 vittna, hurusom guldstekeln hade den oturen att träfta Cerceris 

 hemma och hastigt måste slå till reträtt. Emellertid var han 

 oförsynt nog att stanna utanför ingången och på ett par tre centi- 

 meters afstånd med framsträckta antenner bevaka densamma, af- 

 bidande den stund då Cerceris skulle flyga ut. Denna hade 

 emellertid blifvit misstänksam och stannade inne i sin håla med 

 hufvudet nära mynningen. Sedan båda parterna hållit sig stilla 



25 



