ADLERZ: BIOLOGISKA MEDDELANDEN OM ROFSTEKLAR. 1 99 



rörelsemuskler inställt sin verksamhet. I nyare tid ha de äldre 

 föreställningarna om en antiseptiskt konserverande verkan af giftet 

 åter börjat dyka upp. 



Alla gaddsteklar böja, då de sticka, abdomen starkt framåt. 

 Under sådana förhållanden blir det ganska naturligt, att t. ex. 

 en Cerccris, som fattar den angripna skalbaggen om ryggen med 

 frambenen, skall böja in abdomens spets under hans thorax. Då 

 emellertid skalbaggens hudskelett är hårdt och ej kan genomstic- 

 kas hvar som hälst, måste gadden liksom leta efter de sårbara 

 punkterna, d. v. s. ledförbindelserna mellan pro- och mesoster- 

 num, kanske också mellan metasternum och abdomen. Men just 

 på dessa enda för gadden genomträngliga punkter befinna sig de 

 ganglier, genom hvilkas stickande rofvets paralysering kan ernås. 

 Likaledes tycks det i fråga om de steklar, som till rof välja andra 

 steklar, Cimicider och spindlar, vara det naturligaste till följd af ste- 

 kelns kroppsställning, att thoracalganglierna skola träffas af gadden. 

 Saken torde därför ej vara fullt så vidunderlig, som det ofta påståtts. 

 Underligare förefaller det däremot, då, såsom hos Sphegiderna, rofvet 

 skall stickas på flera långt från hvarandra belägna punkter. Men äfven 

 här gäller det för gadden att uppsöka ledförbindelserna, där den 

 tunna huden lättare kan genomstickas. I öfrigt förefaller mig 

 kvalitetsurvalets eller det naturliga urvalets förmåga vara obegrän- 

 sad, då det gäller att till artvanor förvandla fördelaktiga indivi- 

 duella variationer i det medfödda sättet att handla, lika väl som 

 då det gäller gynnsamma variationer af rent kroppslig beskaffen- 

 het. Och huru varierande vanorna kunna vara hos olika indivi- 

 der af samma art, har man särskildt hos steklarna särdeles goda 

 tillfällen att iakttaga. 



3) Den omständigheten, att en del rofsteklar välja sig rof 

 bland skilda arter af en viss insektgrupp, har väckt mycken för- 

 våning i de fall, då dessa arter äro hvarandra så olika, att det 

 nästan tycks kräfvas systematikerns skarpblick och skolade om- 

 dömesförmåga för att uppdaga deras samhörighet. Sålunda samla 

 en del Cercerts-diVier olika slags viflar. C. ß-fasciata t. ex. väl- 

 jer, såsom i det föregående framhållits, rof af så olika utseende 

 som Ap/oH-arter, med lång, trådfin snabel och nästan päronfor- 

 mig kropp, och Stto?ies-artev, med kort och tjock, knappt märk- 



39 



