2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQOI. 



Löfskogsnunnans [Ocncria Dispar L.) massuppträdande 

 synes däremot med ens blifvit stäfjadt, åtminstone för denna gång, 

 i det att individantalet genom utrotningsarbetet kunde nedbringas 

 till det normala. Kn undersökning inom de 1898 härjade om- 

 rådena i Småland och Blekinge samt angränsande trakter, som 

 nu i juli månad utfördes, synes hafva fullkomligt ådagalagt detta 

 glädjande förhållande. Men man får dock ej invagga sig i säker- 

 het för framtiden, ty de orsaker, som gifvit upphof till den 

 förra härjningen, kunna när som hälst åter göra sig gäl- 

 lande, och det vore olyckligt, om man då ej vore beredd att 

 motarbeta dem i tid. Undersökningar genom sakkunnig person 

 torde därför enligt mitt förmenande böra verkställas allt som 

 oftast, på det man ej liksom förra gängen skall öfverrumplas 

 af skadedjuren. Önskligt vore emellertid, om befolkningen i 

 de delar af de båda landskapen, eller kanske häldre inom 

 hela Blekinge och södra Småland hade ögonen öppna och genast 

 anmälde, om fjärilar eller larver någonstädes blifva allmänna, 

 samt sände prof på djuren till Entomologiska Anstalten för att 

 undersökas. 



En annan farlig skadeinsekt, Kornmyggan [Cccidoiiiyia 

 Destructor Say.), som äfven år i8g8 åsamkade de talrika korn- 

 odlarna på Gotland betydande förluster, synes med ens upp- 

 hört att uppträda förhärjande, åtminstone hafva inga under- 

 rättelser om en förnyad härjning ingått till Anstalten. Den sist- 

 nämndas korrespondent på Gotland, förvaltaren af Aktiebolaget 

 Martebomyrs egendom. Skäggs i Vestkinde, herr R. Wedin, 

 skrifver, att han »å flera ställen sett efter e.xemplar af kornmyg- 

 gan, men icke lyckats finna något». 



Någon undersökning från Anstaltens sida rörande förhållan- 

 det har ej blifvit påkallad i år, ej häller kunnat äga rum, eme- 

 dan resor åt annat håll upptagit en stor del af assistentens tjänst- 

 göringstid, och de dagliga göromålen vid Anstalten, hvilka årli- 

 gen tillväxa, lägga hinder i vägen för undertecknad att vara borta 

 längre tid än högst ett par dagar åt gången. 



Orsaken till detta kornmyggans försvinnande är svårt 

 att tillfyllest förklara, isynnerhet då man ej haft tillfcille att på 

 platsen följa härjningens förlopp ocli göra nödiga iakttagelser. 

 Att de föreskrifter och råd, som muntligen eller genom platstid- 



