lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen 1900. 3 



ningarna lämnades, ej bidragit särdeles mycket därtill, är tämli- 

 gen antagligt; ty om en landtbrukare rättat sig därefter, återstå 

 troligen nio, som ej åtgjordt det ringaste. Så är åtminstone van- 

 liga förhållandet. Man torde alltså böra tiliskrifva parasiter, 

 sjukdom eller vinterns beskaffenhet förnämsta anledningarna 

 till det glädjande förhållandet, att kornmyggans härjning blef af 

 sä kort varaktighet. Men äfven i detta fall får man ej tro, att 

 all fara äfven för framtiden är öfverstånden. 



Fastän det sett ut, som om skadeinsekterna i allmänhet före- 

 funnits i mindre antal i år än vanligt, må i förbigående omnäm- 

 nas, att uti ett litet prof, som insändes från grefve G. Hamil- 

 tons egendom Hjelmsäter i Västergötland, bestående af skadade 

 blad och kvistar af diverse fruktträd, ej mindre än 15 olika arter 

 af skadeinsekter anträffades. 



En kunnig och högt aktad jordbrukare yttrade för några år 

 sedan, att det kunde behöfvas en praktisk entomolog inom hvarje 

 län, och detta uttalande synes nog öfverensstämma med verkliga 

 förhållandet, isynnerhet hvad Gotland beträffar, där svåra insekt- 

 härjningar, förnämligast å de vidsträckta, odlade myrarna tyckas 

 vara mer allmänna än annanstädes inom landet. Det kan ej be- 

 stridas, att sådana härjningar mången gång skulle kunna omintet- 

 göras eller åtminstone mildras, om man i god tid upptäckte skade- 

 insekternas närvaro och tendens att föröka sig starkare än van- 

 ligt, och redan då komme att vidtaga en lämplig ändring af växtföljd, 

 brukning, sådd etc. eller ökade växternas motståndskraft genom 

 öfvergödslingar. Detta sker dock under närvarande förhållanden 

 blott högst sällan, emedan jordbrukaren ej ens märker skadegö- 

 rarnas närvaro förr, än hans åker ligger sköflad. Då kan likväl 

 föga eller intet göras för den gängen, och förlusten är oåterkalle- 

 lig, äfven om råd och biträde frän Anstalten skulle sökas och 

 erhållas. Denna institution kan ej räcka till för årliga undersök- 

 ningar öfver allt, där sådana äro nödiga och borde äga rum. 

 En jordbrukare eller någon annan inom ett län boende, som 

 kände till de mer vanliga insekterna och hyste intresse för saken, 

 skulle i vanliga fall kunna göra stor nytta genom årliga iaktta- 

 gelser öfver skadeinsekternas uppträdande därstädes och ge- 

 nom att, då sä behöfdes, ställa sig i förbindelse med Anstal- 

 ten för att erhålla nödiga upplysningar. Ersättningen till en 



