lampa: berättelse till LANornRUKSSTVRELSEN 1900. 7 



des försummades. Resan ställdes först till Färlöf för att där in- 

 vänta gynnsam väderlek. 



Vid ankomsten till Skåne var temperaturen ännu sval, och 

 några ållonborrar märktes icke. Den 19 maj var kall och blå- 

 sig, med på middagen frambrutet snöbiand adt regn från den full- 

 ständigt molnhöljda himlen. Lönnarna stodo dock redan i blom- 

 ning, päronträden hade utslagna blommor och syrenerna rätt stora 

 blad. Äfven följande dag var ganska kall, och tidigt på morgo- 

 nen föll något snö, hvarefter solen bröt fram för att snart skym- 

 mas af täta moln, hvarur ett starkt hagelblandadt regn nedstör- 

 tade. Vid resan genom Gärds härad den 21 i samma månad 

 rådde ännu ganska låg temperatur, med blåst och regnskurar. 



Under denna färd visade det sig, att intresset för ållonbor- 

 rarnas bekämpande var vaket, i det att anslag, antingen fixa, 

 men i så fall ganska stora, eller obegränsade redan voro bevil- 

 jade på alla besökta ställen utom i Köpinge, där kommunal- 

 nämndens v. ordförande emellertid snarast möjligt skulle utlysa 

 sammanträde för sakens ordnande. På flera ställen betonade 

 kommunalordförandena insamlingens tydliga gagn, att svärmarna, 

 sedan denna börjat, varit i ständigt aftagande, och ansågs densam- 

 ma med kraft böra fortsättas. Ej utan svårighet hade det lyc- 

 kats kom. -ordföranden i Sönnarslöf, förvaltaren C. Carlström ä 

 Borrestad, att få anslag beviljadt, hvilket emellertid på hans kraf- 

 tiga förord slutligen bestämdes till 1,400 kronor. Själf hade herr 

 Carlström genom föregående insamlingar blifvit fullt öfvertygad 

 om desammas stora gagn, då endast vid Borrestad förlusten un- 

 der sista härjningsåret varit lågt beräknadt 5,000 kronor mindre 

 än under föregående sådana år. 



Den 2 2 maj inträdde första varma, ehuru något blåsiga dag. 

 Emellertid började på f. m. den ena ållonborren efter den andra 

 flyga förbi, och under besök i en vid Degeberga varande yngre 

 tallskog, som planterats på därvarande sandkullar, sågos de allt 

 oftare. Vid några nedanför sluttningen stående hagtornsbuskar, 

 synnerligen omtyckta af ållonborrarna, hade en del slagit ned, 

 hvilken dock till 81 % utgjordes af hanar. Sedan dessa bort- 

 plockats, infunno sig nya på samma buskar. Dessa voro till 

 ännu större del hanar, nämligen till 92 % . Bland några hundra 

 granskade befann sig endast en JMclohvitJia l^tdgans L., alla 



