8 KNTÜMOLÜGISK TIDSKKIIT 1901. 



de andra \'oro J/. Hippocastani F. Sedermera sägs dock här 

 och hvar en JM. Vulgaris och under en vid det tämligen när- 

 belägna Bökestorp företagen plöjning anträffades endast denna 

 art, dock i ringa mängd. 



Kvällen var lugn och rätt varm, h varför svärmning var att 

 förutse. Vid half niotiden gick jag därför upp på en af de sand- 

 kullar, som bilda byns omgifning, för att iakttaga svärmningen. 

 rå ditvägen visade sig en och annan ållonborre surrande förbi 

 med stor hastighet. Strax före kl. 9 började skarorna af kring- 

 svärmande ållonborrar att hastigt tätna. Sittande nedanför kul- 

 lens topp observerar jag dessa växande skaror, och snart ter sig 

 en tafla, sådan man inom insektvärlden sällan får se. Från alla 

 håll tillströmma i den lugna kvällen ödesdigra massor af ur jor- 

 den framkomna ållonborrar, och luften genljuder af ett doft brum- 

 mande. Några af kringliggande kullar voro beklädda med tall 

 — och längst bort en löfskog — och mot dessa drogo allon- 

 - borrarna bort, ofta rakt på dem. Inom kort stryker en sval vind 

 fram öfver kullarna, och strax glesna svärmarna för att efter om- 

 kring 20 minuter nästan hafva försvunnit. 



Följande dag voro nämnda hagtornsbuskar formligen öfver- 

 sållade af ållonborrar, hvaraf ganska många i parning. De ut- 

 gjordes till 33 % af honor. Äfven ällonborren [MclolontJta 

 Vulgaris) hanar och kastanieborrar (vi/. Hippocastaiii) honor 

 anträffades i parning, ett för öfrigt ej sällsynt förhållande bland 

 de två skilda arterna. En del honor hade redan ganska utl)il- 

 dade ägg. Endast få exemplar af JM. Vu/garis sågos för öfrigt. 



Den 23 maj sades ållonborrarna hafva svärmat ganska myc- 

 ket vid Borrestad, och då jag följande dag undersökte trakten, 

 fanns det rikligt af dem i träden. Ännu allmännare anträffades 

 de vid Vidtsköfle, där björkar, som utmed vägen stodo utanför 

 tallskogen, voro rikt l)esatta med dem, något som än mer \ar 

 förhållandet i en närliggande trädgård, där i synnerhet de träd- 

 artade hagtornsbuskarna nästan dignade af dem. De fråssade här 

 lifligt på knoppar och späda blad, efterlämnande på dessa sina 

 svartgröna e.x^rementer. Af 300 undersökta exemplar voro 30 

 proc. honor. I det duskiga vädret voro de tröga, men lyfte 

 dock till flykt en efter annan, då de nedskakades från blad- 

 verket. 



