36 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I9OI. 



"kalisalt, redan börjat sina hcärjningar, men förekommo ej så talrikt 

 strax under jordytan som något djupare ner. 



Herr H. W. Franck, Lis i Hallands län, skrifver den ii 

 juni om samma ämne: »Då jag i våras tillträdde Stafsjö, räddes 

 jag att stöpa utsädet i anisolja, men detta här åtminstone ej varit 

 tillfyllest i år. Då masken angriper ståndet, blir det snart gult 

 och vissnar sedan' ner, men jag har hört sägas, att det åter kan 

 spira upp. Detta har jag ej sett, ty därtill är väderleken kan- 

 ske för torr. På cirka 12 tunnland hafva de ätit upp den mesta 

 säden, så där har jag delvis sått om. Dessutom har masken 

 gjort stora bara fläckar här och där. Folkets åsikt är, att ma- 

 sken i medio af juni går ned i jorden och angriper ej säden 

 vidare. Han förekommer mest på sandjord samt på svartmylla 

 å lerbotten, som här i Halland kallas afvajord (sjöbotten). Dessa 

 härjningar förekomma år efter år, men så vidt jag vet har ingen- 

 ting gjorts för att stäfja desamma, utan i stället kasta jordbru- 

 karna ut sitt utsäde två à tre gånger på våren för att mata dessa 

 glupska djur.» 



Vidare har begärts råd från herr J. Stenberg, Vadensjö i 

 Skåne. Där voro sockerbetorna angripna, och larverna så tal- 

 rika, att 6 à I o stycken kunde anträffas på en enda beta. 



Svårigheten att göra detta djur oskadligt för de odlade väx- 

 terna har redan framhållits i föregående berättelser, och något 

 tillfyllestgörande medel är, så vidt jag vet, sedan dess ej före- 

 slaget hvarken här eller i Amerika. Åtskilligt rörande insek- 

 tens äggläggning, larvens lifslängd m. m. har icke ens ännu 

 kunnat säkert afgöras. Som förlidet år omnämndes, plockades 

 tre hundra knäpparelarver i ett potatisland vid Anstalten, och 

 dessa liknade hvarandra till den grad, utom hvad storleken 

 beträffar, att jag antog, att alla tillhörde blott en art, nämligen 

 Aj^r. Lincatus Lin. I större bassängen i yttre insektariet be- 

 reddes dem en rymlig bostad, och höstsäd insåddes till föda. I 

 början anföllo de plantorna rätt ifrigt, så att många strån föUo 

 omkull, men detta upphörde naturligtvis vid inträdande kyla. I 

 våras och på sommaren märktes deras närvaro mindre, hvarför 

 en undersökning af jorden företogs på hösten. Nu visade sig en 

 och annan larv, men af fullbildade knappare blott två e.xemplar, 

 och af dessa var ett Lincatus och ett Obscurus. Deras yttre 



