lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen 1900. 5 5 



tager denna fjäril, synes det, som om densammas angrepp pä 

 smultronväxter förut ej vore bekant. Larven tycks föröfrigt vara 

 snart sagdt allätare hvad lägre växter beträffar och angriper till 

 och med dem, som äro beska och giftiga. Kaltenbach uppgif- 

 ver, att den lefver mellan sammanspunna toppblad af Veronica 

 Beccalnniga, Lauiiuni, Plantago, Papaver Rhocas, Cardîius och 

 LysiniacJiia Vulgaris. Han har själf funnit den i blomkorgar 

 af Chrysanthcviuin Lciicantheinuiii, hvars omogna frön den för- 

 tärde. Larven neddrager ett par af de hvita kronbladen öfver 

 sig ock spinner dem fast till skydd mot yttre åverkan, och är det 

 då lätt att upptäcka honom. Wallengren omnämner ytterligare 

 följande växter, som af larven angripas: Achillea Millefolium, 

 Senecio, Artemisia Cavtpestris & Vîilgaris, Centaurea Jacea, 

 Solidago Virgaurea, Serratula Ttnctoria, Hieraciimi, AntJiyl- 

 lis, Midicago Sativa, Vicia Sepium, Orobus Tnberosus, Sedum 

 (jag har själf uppfödt en larv därpå), Angelica, ^-Egopodinni, Pri- 

 mula Veris, Saxifraga, Lathyrus, Cerastium, Ononis Spinosa, 

 Cratœgus m. fl. Lägges nu härtill Fragaria, så blir det 30 växt- 

 arter, som man numera känner såsom denna fjärilarts födoämnen. 

 Det är i alla fall märkvärdigt, att man ej förut märkt, att 

 den angriper smultronblommor, ty det kan ej gärna antagas, att 

 detta skett i år för första gången. Äfven här vid anstalten er- 

 tappades larver under sitt förstöringsarbete i jordgub])lommor. 



Bleka Tallstekelns {Lopliyrus Pallidus Klug.) härjning i 

 Göteborgstrakten 1900. Äter har en insekt, som hittills ansetts 

 vara sällsynt i vårt land, uppträdt på ett sådant sätt, att man 

 kan hysa bekymmer för våra yngre tallplanteringar, ifall det skulle 

 visa sig, att skadedjuret ej hör till dem, som ena året förekom- 

 ma i mängd och ett följande knappast synas till. Skulle man 

 få döma efter en af dess nära anförvandters, Röda Tallstekeln 

 {L. Rufîts Klug.), uppträdande under en senare tid, torde en 

 sådan farhåga vara fullkomligt berättigad. Denna stekel härjade 

 första gången, så vidt man vet, å ett större område i Väster- 

 götland 1 86 1 — 2, men af hördes just icke sedermera förr än 

 1890, denna gång i Nerike. Sedermera har den nästan årligen 



