58 ENTOMOLOGISK 'IIDSKRIFT igoi. 



afseende påminner alltså deras lefnadssätt om äpplevecklarens 

 och äpplesågstekelns). De nedkrypa sedan i jorden, där de för- 

 puppa sig i en oval, brun kokong, som företrädesvis tyckes pla- 

 ceras vid en sten, en trädrot el. dyl., och ur hvilken följande år 

 stekeln framkommer, med en synnerlig talang utväljande plom- 

 monträdens blomningstid för sitt framträdande. Man finner dem 

 då ganska talrikt krypande omkring på och uti blommorna eller 

 flygande från den ena till den andra, icke skyggare, än att de 

 tämligen lätt kunna tagas med fingrarna eller i en burk. 



Det är tydligt, att man icke med någon framgång kan vid- 

 taga åtgärder mot detta skadedjur, om man icke har klart för 

 sig dess lefnadssätt i de olika stadierna af dess utveckling. Att 

 mot dem använda öfversprutning af t. ex. parisergrönt, som med 

 framgång användes mot äpplevecklarens larv, tjänar tydligtvis till 

 ingenting, ty det är ju ingen sannolikhet för, att något af detta 

 gift skulle intränga i den lilla springa i fruktämnet, där ägget 

 ligger (och jag misstänker dessutom, att denna lakes, ehuru jag 

 visserligen icke varit i stånd att komma till klarhet härom). Och 

 som larven icke sedan lämnar sin trygga ställning förr än han 

 förpuppas (om han icke möjligen i något undantagsfall öfvergår 

 från en kart till en annan), så kan man lämna å sido alla tan- 

 kar på att genom öfversprutningar kunna förgifta larven. Kanske 

 skulle man kunna öfverspruta någon vätska, som vore motbju- 

 dande och afskräckande för själfva stekeln, men om också en 

 sådan finnes, så kan man väl svårligen använda den utan att 

 skada eller rent af fördärfva fruktsättningen, ty stekeln uppträder 

 just under blomningen. 



Man kunde ock tänka sig, att man skulle åtminstone betyd- 

 ligt decimera dessa skadedjur, om man på hösten borttoge det 

 öfversta lagret jord omkring plommonträdet, och på ett eller 

 annat sätt sörjde för, att där befintliga puppor oskadliggjordes. 

 Men man stöter ju snart, isynnerhet om man går djupare ned, 

 på de fina rötterna, som lätt skadas vid en sådan operation. 

 Och medlet blir i alla händelser osäkert, då man ju aldrig kan 

 vara viss på, att icke någon, kanske de flesta, pupporna ligga på 

 oåtkomliga platser. 



Ett bättre medel är att infånga eller ödelägga så många 

 steklar som möjligt, och, på grund af hvad förut sagts, erbjuder 



2 



