ANDERSSON: PLOMMONSAGSTEKELN. 59 



detta icke så stora svårigheter, isynnerhet om det är fråga om 

 lägre träd eller spalierträd. Men det tar mycken tid, om det 

 skall göras grundligt, ty steklarna äro i rörelse hela dagen under 

 blomningstiden. Och vidare bör man ej använda denna utväg, 

 om man ej känner till ifrågavarande steklars utseende, ty annars 

 kan man lätt ödelägga en hel del af de nyttiga steklar, som i 

 stort antal infinna sig. Till tjänst för icke-entomologer vill jag 

 nämna, att denna stekel har en längd af ungefär 5 mm., att 

 kroppen är svart, glänsande, att antennerna äro gulröda (cj^) eller 

 bruna (Ç), att benen äro ljust gulröda och vingarna (2 par) ge- 

 nomskinliga ungefär såsom hos en fluga (om en mindre sådan 

 med tilltryckt kropp kan stekelns allmänna utseende sägas när- 

 mast påminna). De rödaktiga benen, som skarpt afsticka mot 

 den mörka kroppen, gifva ett godt igenkänningstecken, genom 

 hvilket man efter någon öfning lätt igenkänner denna fiende bland 

 den skara af andra insekter, som vimla i de blommande plom- 

 monträden. 



Äfven om man icke är i tillfälle att utföra detta utrotnings- 

 krig mot själfva steklarna så grundligt, som man ville eller borde, 

 så bör man dock ej helt försumma att använda detta medel. 



Det bästa medlet är dock att rikta sina angrepp mot lar- 

 verna, medan de ännu befinna sig i plommonen, genom att bort- 

 plocka alla plommon, som man finner skadade, och som lätt 

 igenkännas pä den ofvan omtalade svarta pricken. Det kan tyc- 

 kas, som om detta skulle vara ett allt för tidsödande arbete, men 

 det är visst icke förhållandet; åtminstone icke i andra fall, än 

 där träden äro mycket höga. Med detta arbete får man natur- 

 ligtvis icke dröja för länge, utan hälst företaga det, så snart lar- 

 verna börjat sin verksamhet, således 2- — 4 veckor efter blomnin- 

 gen, och i alla händelser innan plommonkarten börjar falla ned 

 (att nöja sig med att upplocka den nedfallna karten ger ett myc- 

 ket osäkert resultat). Ehuru arbetet mycket väl kan utföras af 

 barn, får man dock själf öfvervaka, att träden genomsökas så 

 grundligt som möjligt. De hopsamlade kartarna böra tydligtvis 

 förstöras, t. ex. genom att man krossar eller uppbränner dem. 



Om än detta medel är besvärligt att använda, så lär det 

 dock vara det enda som (hälst när det fortsattes några år i rad) 

 säkert leder till dessa steklars utrotande. Jag bör dock tillägga, 



3 



