UR J. MEVES' BERÄTTELSE OM EN STUDIERESA TILL TYSKLAND. 69 



Forstmeister Eberts i Födersdorf nära Mühlhausen, enär denne 



— såsom ock framgått af det föregående — arbetat mycket i 

 nunnefrågan, ehuru nunnan icke för närvarande hemsökte hans 

 revir. Han beklagade, att herrar vetenskapsmän i Eberswalde 

 icke tillräckligt tagit sig an denna fråga och icke gjort veten- 

 skapliga undersökningar på ort och ställe, såsom skett hos oss. 



— Förbemälde Forstmeister Eberts i Födersdorf, nära Mühl- 

 hausen, hvilken anses såsom auktoritet i nunnefrågan, uppsöktes 

 slutligen. Han hade på uppdrag af vederbörande ministerium 

 särskildt studerat denna fråga och för sådant ändamål besökt 

 åtskilliga revir. 



Såväl insamling af ägg som larvspeglars förstörande ansåg 

 han utan ändamål, enär en så försvinnande del af dem kunde 

 åtkommas, och vore särskildt sistnämnda utrotningssätt olämpligt 

 därföre, att larverna i vackert väder spridde sig efter få timmar 

 och således skogen måste, för att åtgärden blefve någorlunda 

 verksam, genomströfvas dagligen, hvilket åter kräfde större arbets- 

 kraft än som kunde åstadkommas, hvartill ytterligare komme, att 

 de högre sittande larvspeglarna undginge uppmärksamheten. För- 

 störandet af larver eller puppor under limringar vore snarare 

 skadlig än nyttig, om nämligen bland dem utbrutit flacheri, hvars 

 spridning uppåt träden då möjligen fördröjdes; för öfrigt blefve åtgär- 

 den skäligen dyr. Efter fjärilars krossande utvecklade sig ändock en 

 stor del af de ägg, honorna hade inom sig; åtgärden kunde vara lämp- 

 lig allenast å begynnande härdar med ett fåtal fjärilar, dock borde ho- 

 norna då brännas. Försök hade äfven utförts med elektriska ljus- 

 kastare, uppsatta på höga ställningar i skogen, hvilkas sken skulle 

 draga till sig fjärilarna, som brändes mot glödande platinatrådar, pla- 

 cerade framför ljuskällan; men detta, ehuru mycket dyrbart, hade 

 ännu ringare verkan än fjärilarnas krossande. Limning i så starkt 

 äggbelagda bestånd, att kalfrat vore att förvänta, ansågs snarare 

 skadlig än nyttig, enär flacheri därigenom kunde fördröjas. Så 

 länge icke något medel upptäckts, som kunde nedtvinga samtliga 

 larver från trädens kronor — - äfven kalkning hade ej haft sådan 

 verkan — vore alla åtgärder fruktlösa, som ginge ut på att 

 direkte förinta insekten. Däremot ansåg han, att allt borde 

 göras, som kunde påskynda naturens egen kamp mot nunnan. 

 Om ock nunnans parasiter nog kunde göra mycket gagn, vore 



5 



