84 ENÏOMOLOGISK TIDSKRIFT 190I. 



att följa, blir dess habitus ganska afvikande (Pag. 83, fig. 3). 

 Man skulle kunna tänka, att denna ryggteckning blott vore ett 

 yngre stadium; men i det italienska materialet, som var särdeles 

 rikt på larvformer, visade redan dessa den beskrifna typiska teck- 

 ningen af ryggskölden. 



I ryggsköldens teckning erinrar den azoriska formen något 

 om PJiytophis vcrniifonnis Nalepa*^, men den senare artens kropp 

 är vida smalare, och första tarsalleden i Y2 så lång som den andra ; 

 hos den azoriska äro bägge tarsallederna lika långa, I det andra 

 ventralborstparets läge, ungefär midt på abdomen, råder en öfver- 

 ensstämmelse. E. vcrniiformis är något mindre (170 c:::^ 26 //). 



E. inalphigianus ur Laurus ;/(?/;?7/j--knoppar liknar i rygg- 

 sköldens teckning mera E. vitis'^, men denna art har ryggborst, 

 längre extremiteter etc, sä att något sammanhang dem emellan 

 naturligen icke finnes. 



Den azoriska formen synes, att döma af mitt material, vara 

 något mindre än den italienska E. malpJiigianus. De största 

 exemplar jag mätt, nådde 255 {i i längd (Ç) och 50 /i i tjock- 

 lek, då E. I7ialphigia7ius enligt diagnosen blir 280 fx lång. 



På grund af ofvanstående jämförelse synes den azoriska for- 

 men icke vara fullt identisk med den italienska E. malpigJiia- 

 7ius^ men ej häller mera afvikande än att den bör uppställas 

 som en underart, skild hufvudsakligen genom ryggsköldens teck- 

 ning. 



Man skulle, vore arterna fullt identiska, kunna tro, att den 

 azoriska formen inkommit genom kultiverad Laiinis nohilis. Nu 

 minnes jag mig emellertid icke hafva sett denna växt på Azo- 

 rerna, ehuruväl den kanske odlas i några af dess många, rika 

 trädgårdar. Laurus canariaisis v. azorica är emellertid en växt, 

 som åtminstone numera blott tillhör den okultiverade bergregio- 

 nen och en sådan härstamning blir därför, oafsedt formens afvi- 

 kelse, mindre sannolik. En annan möjlighet är, att den med 

 fåglars tillhjälp lyckats uppnå Azorerna från europeiska cecidier 

 på Laurus nobilis. Att fåglar härvid vore de sannolika öfver- 



^ Beiträge zur Systematik der Phytopten (Sitgeber. d. K. Akad. d. Wis- 

 senschaft. Mat.-Nat. Cl. Bd. 98. Abth. I, H. i, p. 129, Taf. III. Fig. i u. 2.) 



" N.VLEPA. Zur Systematik der Gallmilben (1. c. Bd. 99. lieft. I, Abth. 

 I. 1890. p. 57. Taf. VII, fig. I u. 2.). 



4 



